КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 369/14377/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1873/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
09 травня 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Лукашенка Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1   на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2021 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року у складі судді Ковальчук Л.М.,
у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась у суд із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 662 000 грн.
 
Позов обґрунтовано тим, що 08.11.2016 між позивачем та відповідачем, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Федотовою О.В. 17.06.2013 за реєстровим № 2533, було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно з п. 1.1 якого відповідач, як Продавець, та позивач, як Покупець, зобов`язалися у майбутньому та на визначених Попереднім договором умовах укласти і належним чином оформити в строк (термін) не пізніше 30.06.2017 включно у формі, яка встановлена чинним в України законодавством, договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 38,4 кв.м., будівельний номер 4, що буде розташована на другому поверсі, в житловому дев`ятиповерховому будинку номер АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до п. 1.2. Попереднього договору будинок мав бути введений в експлуатацію не пізніше 30.05.2017.
 
Разом з підписанням Попереднього договору 08.11.2016 позивач передала відповідачу авансом грошові кошти в розмірі 662 000 грн на підтвердження власного наміру щодо укладання Основного договору та з метою забезпечення зобов`язань, передбачених Попереднім договором. Про факт передачі коштів Відповідачу у зазначеному розмірі прямо свідчить п. 2.1 Попереднього договору.
 
Проте, позивач вказувала, що в порушення пунктів 3.2.5, 3.2.6, 3.2.7, 3.28 Попереднього договору, Відповідач не уклала із нею Основний договір та не передала їй зазначену квартиру.
 
Відповідно до п. 4.3. Попереднього договору укладання та нотаріальне посвідчення Основного договору повинно було відбутися у приміщенні офісу нотаріуса, який мав бути обраний на власний розсуд Продавця. Відповідач, як Продавець, не пізніше 2 робочих днів до призначеного дня укладення Основного договору, мала сповістити Позивача, як Покупця (в т.ч. засобом телефонного зв`язку) про день, час та місце укладення та про перелік документів, необхідних Покупцю для нотаріального посвідчення Основного договору. Проте, до цього часу, зі слів позивача, їй не повідомлено про день, час та місце укладення та про перелік документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного договору.
 
12.09.2019 з метою врегулювання питання за Попереднім договором позивачем було направлено відповідачу претензію, в якій вона просила останню повідомити підстави затримки укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, а також повідомити про день, час та місце укладення Основного договору, а у разі відмови чи ухилення від укладення Основного договору або залишення цієї претензії без будь-якої відповіді - повернути їй кошти у розмірі 662 000 грн, які передані за Попереднім договором.
 
25.10.2019 відповідач отримавши зазначену претензію до цього часу її не задовольнила, Основний договір не уклала та будь-яких відповідей на претензію не надала.
 
Пунктом 4.3. Договору визначено, що Основний договір підлягає нотаріальному посвідченню.
 
Таким чином, на думку позивача, Основний договір купівлі-продажу квартири, як і Попередній договір, підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за умовами Основного договору до Покупця має переходити право власності на квартиру Відповідача.
 
Отже, 08.11.2016 відповідач в підтвердження власного наміру щодо укладання Основного договору купівлі-продажу квартири та з метою забезпечення зобов`язань, передбачених Попереднім договором, отримала від позивача грошові кошти в розмірі 662 000 грн за Попереднім договором, який через дефект форми є нікчемним, то згідно з вимогами ст.ст. 1212, 1213 ЦК України передані відповідачу кошти у зазначеному розміру підлягають поверненню позивачу як потерпілому у повному обсязі в силу їх набуття відповідачем без достатньої правової підстави.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
 
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня  2021 року заяву представника позивача задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 86 250 грн.
 
В апеляційній скарзі на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2021 року адвокат Лукашенко Є.О. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права. неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове. Яким відмовити в задоволенні позову.
 
Вказано, що у правовідносинах які склались відповідач виступив боржником, а позивач кредитором, оскілки попередній договір купівлі-продажу квартири від 08.11.2016 одночасно є борговим документам, а тому судом мала б бути застосовано ч. 3 ст. 545 ЦК України проте дана норма матеріального права судом не була застосована.
 
Зазначено, у листі на адресу ОСОБА_5 від 20.09.2019 позивачка повідомляє про нібито крадіжку у неї оригіналу попереднього договору купівлі-продажу від 08.1 1.2016  та звернення з цього приводу у поліцію із заявою про вчинення злочину в 2017 році. А тому у даному випадку цивільний позов мав би розглядатись одночасно із розслідування кримінального провадження по факту розбою вчиненого групою осіб, заволодіння чужим майном або придбання права на маймо шляхом обману чи зловживання довірою (ч.2 ст. 187 КК України, ч.1 ст. 190 КК України), ознаки складу злочинів вбачається в документах, які містяться в матеріалах справи (листи, протокол прийняття заяви про злочин). 
 
В зв`язку із викладеним вище відповідач вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Крім того, адвокатом Лукашенком Є.О. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року, яке просить скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні заяви про понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 86 250 грн, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Вказано, що при стягненні витрат на правничу допомогу у даному випадку потрібно встановити їх необхідність для досягнення гіпотетичного результату у справі. Правова позиція позивача полягає в тому, що був укладений попередній договір, передані кошти відповідачу. В подальшому позивач просить стягнути дані кошти з відповідача, оскільки останнім було не виконано своє зобов`язання. В такому випадку правова позиція підтверджується одним документом - Попереднім договором. Для звернення до суду позивач в межах своєї правової позиції описав суть правовідносин, які склались між сторонами. Судова практика в межах правової позиції висловленої позивачем однозначна. Тому для надання правової допомоги в межах висловленої позиції Позивачем необхідно затратити час на написання позовної заяви - 2 год, відзиву 1 год та представництво в суді 3 год., що в свою чергу складає грошові кошти в сумі 15 000 грн. Представником позивача подавались і інші докази,які не стосуються предмета доказування, а також направлялись відповідні адвокатські запити.
 
Також слід звертає увагу суду на те,  що в рішенні суд першої інстанції зробив оцінку доказам: попередньому договору та довіреності, а також показам свідка та зазначив, що «Інші докази, наявні в матеріалах справи, суд не бере до уваги як такі, що не стосуються предмету доказування у цій справі, тобто є неналежними».
 
Разом з тим під час ухвалення додаткового рішення дійшов висновку, що весь об`єм правової допомоги наданий позивачу є необхідним, що суперечить основному рішенню суду від 01 листопада 2021 року в частині обсягу необхідних доказів та витрат на правову допомогу.
 
У відзивах на апеляційні скарги адвокат Войнаровський О.В. в інтересах  ОСОБА_2 просив рішення та додаткове рішення , залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
 
Вказано, що судом першої інстанції під час прийняття рішення надано правильно правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонам, в тому числі обґрунтовано не застосовано ч. 3 ст. 454 ЦК України.
 
Що стосується додаткового рішення, то представник позивача зазначає, що відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та не спростовано обґрунтованості наведеного в розрахунку-акті 1189-1 від 03.11.2021 складу витрат на загальну суму 86 250 грн.
 
У відповіді на відзив адвокат Лукашенко Є.О. в інтересах ОСОБА_1   зазначає, що судом не було досліджено всі докази під час ухвалення додаткового рішення.
 
А також не погоджується з заявленою сумою витрат на професійну правничу допомогу в розмір 10 000 грн та просить зменшити її до 5 000 грн.
 
06 грудня 2022 року протокольною ухвалою Київського апеляційного суду до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
 
30 березня 2023 року до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи  № 2238/2239/23-32 від 28.03.2023, у якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_6 , що міститься в графі «підпис» ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_2 » на зворотній стороні аркуша довіреності від 11.10.2018 (бланк ННК 003483), посвідченої приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю. та зареєстрованої в реєстрі за № 14, виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою.
 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у її відсутність.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Лукашенка Є.О. в інтересах ОСОБА_1 ,  який підтримав доводи апеляційних скарг, представників ОСОБА_2 адвокатів Каленіченка С.М. та Войнаровського О.В.,  які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає зазначити наступне.
 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
 Як убачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом, що 08.11.2016  між позивачкою та відповідачкою, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Федотовою О.В. 17.06.2013 за реєстровим № 2533, було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири (а.с. 11-17 т.1).
 
Згідно з п. 1.1 Попереднього договору ОСОБА_7 , як Продавець, та ОСОБА_2 , як Покупець, зобов`язалися у майбутньому та на визначених Попереднім договором умовах укласти і належним чином оформити в строк (термін) не пізніше З0 червня 2017 року включно у формі, яка встановлена чинним в України законодавством, договір купівлі-продажу квартири. Предметом Основного договору є продаж Продавцем Покупцю 1-однокімнатної квартири, що буде мати наступні характеристики: загальна площа - 38,4 кв.м., будівельний номер 4, що буде розташована на другому поверсі, в житловому 9-поверховому багатоквартирному будинку номер АДРЕСА_1 .
 
Пункт 1.2. Попереднього договору передбачав, що будинок мав бути введений в експлуатацію не пізніше 30 травня 2017 року.
 
З пункту 2 вказаного договору убачається, що позивачка передала відповідачу грошові кошти в розмірі 662 000 грн на підтвердження власного наміру щодо укладання Основного договору та з метою забезпечення зобов`язань, передбачених Попереднім договором. 
 
Відповідно до п. 4.3. Попереднього договору за домовленістю сторін  укладання та нотаріальне посвідчення Основного договору має відбутися у приміщенні офісу нотаріуса, який мав бути обраний на власний розсуд Продавця. Продавець не пізніше 2 робочих днів до призначеного дня укладення Основного договору, мав сповістити мене (в т.ч. засобом телефонного зв`язку) про день, час та місце укладення та про перелік документів, необхідних Покупцю для нотаріального посвідчення Основного договору. Проте, до цього часу мене не повідомлено про день, час та місце укладення та про перелік документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного договору.
 
12 вересня 2019 року, з метою врегулювання питання за Попереднім договором, ОСОБА_2 було направлено відповідачу претензію, в якій вона просила повідомити підстави затримки укладення договору купівлі продажу квартири, а також про день, час та місце укладення Основного договору, а у разі відмови відповідача чи ухилення від укладення Основного договору або залишення цієї претензії без будь-якої відповіді - повернути кошти у розмірі 662 000 грн, які були передані за Попереднім договором (а.с. 18-19 т.1).
 
Під час судового розгляду справи відповідачка вказувала, що у подальшому 11.10.2018 позивачка видала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_3 , якою уповноважила останню проводити всі процесуальні та юридичні дії щодо попереднього договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2016, за адресою: квартира будівельний номер АДРЕСА_2 (а.с. 38 т.3).
 
Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю. за реєстровим № 114, якою позивачка уповноважила її в тому числі й на проведення всіх процесуальних та юридичних дій щодо спірного попереднього договору від 08.11.2016 з правом передоручення, проте без права відчуження майна, вказаного у цій довіреності. У цій довіреності відсутні повноваження ОСОБА_3 на отримання коштів позивача, а з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 11.10.2018 та вбачається, що вона видана для представництва у суді (а.с.38-39 т.3).
 
Відповідачка також вказала, що на виконання наданих їй повноважень ОСОБА_3 , діючи від імені позивачки, прибула 31.10.2018 до ОСОБА_4 із оригіналом попереднього договору від 08.11.2016 і попросила останнього переуступити права позивачки за вказаним попереднім договором купівлі-продажу квартири на іншу особу - ОСОБА_8 , про що особисто розписалася на попередньому договорі купівлі-продажу квартири від 08.11.2016 (а.с. 32 т.3 на звороті).
 
Між тим розписка ОСОБА_3 написана від власного імені, без посилання на те, що вона діє від імені позивачки, просила переоформити Попередній договір, без вказівки на його дату та якої квартири він стосується, на ОСОБА_8 , вказала, що претензій до забудовника не має.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що оскільки попередній договір від 08.11.2016, укладений між сторонами, не був нотаріально посвідчений, він є нікчемним, а тому на підставі положень ст.ст. 216 та 1212 ЦК України відповідач повинна повернути позивачу отримані за вказаним нікчемним правочином кошти у сумі 662 000 грн.
 
Колегія суддів з такими висновками районного суду погоджується з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
 
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
 
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
 
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
 
Нормами права договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку (квартири) має бути укладений в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК України).
 
Судом встановлено, що Попередній договір від 08 листопада 2016 року укладений в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений.
 
Аванс немає забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові (постанова від 04.08.2021 у справі № 640/17086/18 (провадження № 61-1015св20).
 
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що сума грошових коштів за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення основного договору. 
 
Згідно  змісту долученої до справи довіреності від 11.10.2018 (бланк ННК 003483), посвідченої приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю., ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 проводити всі процесуальні та юридичні дії щодо попереднього договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2016.
 
Між тим, позивачка категорично заперечувала факт знайомства з ОСОБА_3 та видачі довіреності на її ім`я й передачі повноважень щодо переоформлення попереднього договору купівлі-продажу від її  імені  на іншу особу, визнаючи  підпис на вказаній довіреності  підробленим.

Відповідно до висновку  експертів № 2238/2239/23-32 від 28.03.2023  Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведеної по справі під час провадження справи в суді апеляційної інстанції судової почеркознавчої експертизи установлено, що підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься в графі «підпис» ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_2 » на зворотній стороні аркуша довіреності від 11.10.2018 (бланк ННК 003483), посвідченої приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю. та зареєстрованої в реєстрі за № 14, виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою  (а.с.38, 132 т.3).
 
Таким чином, вказана довіреність була підписана за відсутності волевиявлення  ОСОБА_2 , а отже подальші дії, які виконувалися на її підставі є незаконними та такими, що порушили права та інтереси позивачки.
 
Враховуючи установлення факту відсутності волевиявлення особи на переоформлення квартири, яку позивачка мала придбати за Попереднім договором, який  не посвідчений нотаріально, що вказує на його нікчемність, доказів передачі коштів позивачці матеріали справи не містять, а тому відповідачка зобов`язана повернути останній у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
 
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
 
Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою з урахуванням з`ясованих обставин під час перегляду рішення погоджується суд апеляційної інстанції.
 
Підстав для скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2021 року не вбачається.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Разом з тим,  апеляційний суд  приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо надмірного стягнення додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року з відповідачки на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у  розмірі  86 250  грн.
 
Так, в позовній заяві ОСОБА_2 просила про розподіл судових витрат та долучила попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи (а.с.52 т.1).
 
05.11.2021 після ухвалення у справі рішення від 01.11.2021 представником позивачки адвокатом Войнаровським О.В. було подано заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а.с. 3-20 т. 2).
 
На підтвердження понесених витрат до заяви долучено копії наступних документів: 
 
- договір № 1189 про надання правничої допомоги від10 липня 2019 року укладений Адвокатським об`єднанням «Інвікта» в особі директора Тернового Р.Б. та ОСОБА_2 відповідно до п. 3.3. якого вартість роботи адвоката за 1 годину складає 2 500 грн  (а.с. 14-17 т.2); 
 
- квитанція від 04.11.2021 про сплату позивачкою на користь АО «Інвікта» 31 250 грн за надання правничої допомоги відповідно до договору № 1189 про надання правничої допомоги від10 липня 2019 року (а.с. 18 т.2); 
 
- розрахунок-акт № 1189-1 від 03.11.2021 підписаний ОСОБА_2 та АО «Інвікта» (а.с. 10-13 т.2); 
 
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3007 (а.с. 19 т.2).
 
Задовольняючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 86 250 грн, районний суд виходив з наявності підстав для такого стягнення.
 
Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
 
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
 
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.
 
Так, убачається, що адвокатом оцінено підготовку та надсилання до суду позовної заяви в розмірі 7 500 грн (3 год.) та підготовку тієї ж позовної заяви з усуненням недоліків в сумі 3 750 грн (1,5 год.), між тим особливих змін враховуючи не значні недоліки позовна заява не містить, а тому підстав для стягнення 11 250 грн за її подачу є завищеною.
 
Також є надмірною сума 5 000 грн за підготовку та надсилання адвокатських запитів, які є тотожними за змістом.
 
Щодо підготовки клопотання про витребування доказів та заяви про виклик свідків 20.02.2020 оцінені адвокатом в 5 000 грн, то клопотання містить вимогу про витребування тих же документів, що і в адвокатських запитах, а клопотання про виклик свідків датоване 20.02.2020 матеріали справи не містять, а отже, не обґрунтовано заявлено вказану суму.
 
Не доцільно виставлено й суму за представництво інтересів в суді 20.02.2020 в розмірі 2500 грн, яке не відбулося у зв`язку з неявкою учасників справи (а.с.73 т.1).
 
За представництво інтересів позивачки не обґрунтовано заявлено й витрати за судові засідання 21.04.2020 та 18.06.2020 в сукупному розмірі 5 000 грн, оскільки вони не відбулися з підстав перебування судді на лікарняному (а.с. 141, 174 т.1).
 
Відсутнє в матеріалах справи й докази про ознайомлення з матеріалами справи 18.06.2020 в районному суді, що позбавляє суд перевірити обґрунтованість стягнутої суми в розмірі 2 500 грн.
 
Витрати на підготовку та надсилання заяви про зміну правової оцінки обставин в розмірі 7 500 грн та підготовку та надсилання відповіді на відзив в сумі 10 000 грн заслуговують на увагу, проте також не підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх не великий зміст та обсяг виконаної роботи.
 
Що стосується судового засідання 21.09.2020 за яке адвокатом заявлено суму 7500 грн, то навіть з урахуванням затримки, враховуючи, що засідання призначено було на 15 год. 30 хв., загальний час витрачений адвокатом не перевищує трьох годин, в той час як останнім в розрахунку-акті зазначено протилежне (а.с. 147, 178-179 т.1).
 
Більше того, третій аркуш даного розрахунку-акту повністю дублює другу сторінку, що позбавляє суд надати йому оцінку в повному обсязі.
 
Окрім цього, потрібно врахувати й ту обставину, що матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час.
 
Таким чином, районним судом без врахування та належної перевірки вказаних обставин, було поспішно задоволено визначений представником позивачки розмір витрат на правничу допомогу в сумі 86 250 грн.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи представників позивачки про відсутність зі сторони ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
 
Відповідно до  матеріалів справи, установлених під час апеляційного розгляду, представником відповідачки адвокатом Лукашенко Є.О. на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, до районного суду було направлено клопотання про залишення заяви без розгляду з підстав її подання з порушенням положень процесуального права. 
 
Матеріалами справи доведено, що подане клопотання хоча і не долучено до справи, проте надійшло до районного суду (а.с.123,152 т.2). 
 
Отже, представник відповідачки заперечував проти задоволення  заяви про стягнення витрат на правничу допомогу з підстав її незаконності, проте указане клопотання не заслуговує на увагу, остільки відповідна заява представником позивачки була подана.
 
Разом з тим, указані заперечення указують на незгоду з сумою витрат та надають підстави до її зменшення за установлених судом обставин. 
 
Отже, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості вчинених адвокатом дій, колегія суддів дійшла висновку про зміну додатково рішення районного суду шляхом зменшення розміру понесених витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 86 250 грн до 43 000 грн.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Лукашенка Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2021 року залишити без задоволення.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Апеляційну скаргу адвоката Лукашенка Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року задовольнити частково.
 
Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року змінити, зменшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  з 86 250 грн до 43 000 грн.
 
В решті додаткове рішення суду залишити без змін.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                          
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.
 
Суддя-доповідач:

Судді: