ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/4216/22	

головуючий суддя І інстанції –Брегей Р.І.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 року в адміністративній справі №340/4216/22 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про  визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:
- визнати протиправним рішення відповідача, яке полягає у відмові призначення пенсії за віком;
-зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи в колгоспі «Перемога» з 10.12.1979 року по 12.01.1984 року та призначити пенсію за віком.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
    Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28 липня 2022 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви від  21 липня 2022 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 липня 2022 року, врахувавши правовий висновок суду. 
В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову  відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відсутні правові підстави для зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком періодів роботи з 10.12.1979 року по 12.01.1984 року в колгоспі «Перемога»,  оскільки позивачем не було підтверджено наведений період  уточнюючими довідками.
Відзив від позивача на адресу суду не надходив.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції,    21 липня 2022 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.59).
28 липня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.
В обґрунтування наведеної відмови відповідач зазначив, що позивач не має необхідного мінімального страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.
Зауважено, що позивачу не зараховано період праці у колгоспі  «Перемога» з 10.12.1979 року по 12.01.1984 року, тому як не подано уточнюючу довідку про встановлений і фактично відпрацьований мінімум вихододнів.
Позивач, не погодившись з правомірністю прийнятого рішення, звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виник обов`язок роз`яснити позивачу про право надати згадані документи або самостійно звернутися до архівної установи. Водночас у разі відсутності документів мав роз`яснити, що підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків. Зауважено, що лише після вичерпання таких процедур відповідач міг приймати рішення.    
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Законом України «Про пенсійне забезпечення» визначено правове регулювання призначення пенсії на підставі стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Отже, при вирішенні питання щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи особи в колгоспі за період після 1965, має бути підтверджено факт фактичної його тривалості.
  Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637  у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій або їх правонаступників, в яких має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для непризначення позивачу пенсії за віком було неврахування пенсійним органом стажу роботи останнього в колгоспі «Перемога» з 10.12.1979 року по 12.01.1984 року, з огляду на відсутність у трудовій книжці кількості відпрацьованих позивачем трудоднів.
Так, з трудової книжки позивача вбачається, що остання дійсно містить запис про його роботу  в колгоспі «Перемога» з 10.12.1979 року по 12.01.1984 року без зазначення про фактично відпрацьований мінімум вихододнів.
В свою чергу, документів, які б підтверджували інформацію щодо фактично відпрацьованого часу (уточнюючих довідок, трудової книжки колгоспника) позивачем до пенсійного органу та до суду подано не було.
Відтак, з зазначених обставин справи вбачається, що пенсійним органом було правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком.
Що стосується висновків суду першої інстанції відносно протиправності неповідомлення пенсійним органом про наявність у позивача права підтвердити наведений період за допомогою уточнюючих довідок або показань свідків, то колегія суддів апеляційного суду наголошує, що в силу приписів ч. 1, 3  ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до п. 2.1 Порядку, 2.1. до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Згідно п. 4.3 Порядку рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що при зверненні до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії, на заявника покладається обов`язок по поданню документів, які б підтверджували наявність у останнього такого права. В свою чергу, пенсійний орган наділений повноваженням по перевірці наведених відомостей та розгляду заяви заявника у встановлений строк.
Поряд з вказаним, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що приписами   Порядку  підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, не покладено на пенсійний орган обов`язку роз`яснювати особам, які звернулись з заявою про призначення пенсії про право   звернутися до архівної установи або викликати свідків, що свідчить про безпідставність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням наведеного.
При цьому, вказане не є перешкодою  для повторного звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії з наданням необхідного пакету документів, що зазначені вище.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 в адміністративній справі №340/4216/22   – скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко