Справа № 127/16963/22
Провадження № 22-ц/801/122/2023
Категорія: 69
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л.Ф.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року	Справа № 127/16963/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.
Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
Рішення ухвалила суддя Романюк Л. Ф.
Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Вінниця 
Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2022 року,

Встановив:
У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 
Позов мотивований тим, що 15 вересня 2018 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за № 2492.
В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . 
Спільне життя у сторін не склалось, через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя. Подружні відносини припинені. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15 вересня 2018 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за №2492.
Судові витрати залишено за позивачем.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на невідповідність висновків суду обставинам справи; на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи та невірне застосування процесуальних норм права, просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції формально оцінив обставини справи, не з`ясував думку відповідача щодо розірвання шлюбу та не вжив жодних заходів щодо примирення сторін.
Крім того, судом не розглянуто, не надано оцінку доказам та не прийнято процесуального рішення по заяві відповідача ОСОБА_1 від 11 жовтня 2022 року, поданої до суду її представником, про повернення позовної заяви і закриття провадження у справі. Підставою для цього вона зазначала те, що позов датований 02 серпня 2022 року, поданий до суду 05 серпня 2022 року нарочно через скриньку вхідної кореспонденції, а згідно посвідчення про відрядження № НОМЕР_2 позивач ОСОБА_2 з 10 травня 2022 року по 16 вересня 2022 року перебував у зоні проведення бойових дій на території Донецької і Луганської областей. Ці обставини свідчать про об`єктивну неможливість подачі позовної заяви безпосередньо позивачем у серпні 2022 року. На думку відповідача, підпис і почерк позивача на позовній заяві і завірених додатках до неї, не відповідає підпису і почерку ОСОБА_2 .
Також відповідач вказала, що ні вона, ані її представник згоду на розірвання шлюбу не надавали. Вона бажає збереження сімейних відносин і спільного виховання їх малолітнього сина. Жодних розмов із чоловіком про розірвання шлюбу, про припинення сімейних стосунків у них не було, чоловік перебував на військовій службі у зоні проведення бойових дій і постійно висилав на картку дружини кошти на утримання сім`ї. Власного доходу відповідач не мала, оскільки із 12 липня 2020 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.
З метою захисту інтересів сім`ї та її збереження відповідач звернулася до адвоката, яка тричі приходила до суду у судові засідання, отримувала матеріали позову, подавала заяву про закриття провадження у справі тощо. Натомість в оскаржуваному рішенні суду вказано, що у судове засідання 25 жовтня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Ткачук В. В. не з`явилася, що не відповідає дійсності, оскільки адвокат Ткачук В. В., діючи як представник відповідача, з`явилася до суду в установлені дату і час – 25 жовтня 2022 року, однак її було повідомлено, що суддя знаходиться в нарадчій кімнаті з вирішення поданої представником ОСОБА_1 заяви від 11 жовтня 2022 року про повернення позову та закриття провадження у справі. Проте із оскаржуваного рішення суду вбачається, що така заява судом не вирішувалася, будь-якого процесуального рішення за результатами розгляду заяви судом не ухвалено.
Крім цього суд першої інстанції не застосував положення статті 111 СК України, статті 240 ЦПК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року та не врахував наявність у сторін малолітнього сина і бажання дружини зберегти сім`ю, і не відклав розгляд справи, і не надав подружжю строк на примирення.
13 грудня 2022 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_2 , підписаний та поданий його представником – адвокатом Піпко А. М., у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін та стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3969,60 грн. 
У відзиві, зокрема, вказав, що доводи апеляційної скарги є хибними, оскільки відповідач 29 липня 2022 року подала до суду заяву про видачу судового наказу по стягненню із ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) на утримання їх малолітнього сина – справа № 127/16321/22 і 18 серпня 2022 року подала позовну заяву про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач знала, що позивач знаходиться в зоні проведення бойових дій, але намагалася використати цю ситуацію для отримання судових рішень про стягнення аліментів на утримання дитини і на своє утримання, що вказує на відсутність між сторонами нормальних відносин подружжя. Крім цього між сторонами був спір щодо участі батька у вихованні сина, поскільки мати не бажала за взаємною згодою визначити спосіб участі батька у вихованні і вільному спілкуванні із дитиною. За наслідками звернення ОСОБА_2 23 вересня 2022 року із відповідною заявою до Служби у справах дітей Вінницької міської ради, ухвалено рішення Виконавчим комітетом Вінницької міської ради № 2308 від 27 жовтня 2022 року «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини». 
07 грудня 2022 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву про надання строку на примирення.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_1 про надання строку на примирення задоволено. Надано сторонам у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, строк на примирення терміном 6 місяців. Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу зупинено до 29 червня 2023 року.
Не погодившись з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року позивач ОСОБА_2 оскаржив ухвалу апеляційної інстанції у касаційному порядку.
Постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_4 , задоволено. Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
17 квітня 2023 року цивільна справа № 127/16963/22-ц надійшла до Вінницького апеляційного суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2023 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10 травня 2023 року на 09-30 год.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Піпко А. М. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення та стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката і 50 % сплаченого позивачем судового збору за подачу касаційної скарги на ухвалу апеляційної інстанції про зупинення провадження у справі. Заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася; 08 травня 2023 року подала заяву, у якій просила розгляд справи здійснити без її участі у судовому засіданні. У цій заяві також вказала про визнання позову, зазначивши, що за той час, коли провадження в суді апеляційної інстанції було зупинене, їй стало відомо, що ОСОБА_2 має іншу сім`ю, у зв`язку з чим примирення між ними є неможливим, тому вона не заперечує щодо розірвання шлюбу.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що 15 вересня 2018 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2492, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 15 вересня 2018 року (а. с. 4). 
У шлюбі сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 14 липня 2020 року, актовий запис № 1973 від 14 липня 2020 року (а. с. 5).
Після розлучення дитина залишилася проживати із матір`ю. Між сторонами спору про місце проживання дитини немає.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що спільне життя у сторін не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя та припинення подружніх відносини між сторонами.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
До суду із позовом про розірвання шлюбу звернувся один із подружжя – чоловік ОСОБА_2 , у якому навів причини, що стали підставою для подачі такого позову (а. с. 1-3).
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2).
Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів по примиренню подружжя.
Передбачене частиною 1 статті 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї із сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та наданням сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. 
Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б одна з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.
Суд апеляційної інстанції використавши надану законом можливість, відклав розгляд справи для примирення подружжя, врахувавши при цьому також і інтереси їх малолітнього сина.
Як вбачається із матеріалів справи фактично подружжю наданий строк на примирення в чотири місяці (з 28 грудня 2022 року по 10 травня 2023 року). 
Як встановлено у судовому засіданні примирення подружжя не відбулося, позивач наполягає на припиненні шлюбу, тому суд зобов`язаний вирішити справу по суті спору.
З урахуванням встановлених по справі обставин, таких як те, що спільне життя у сторін не склалося через відсутність спільних інтересів та різні погляди на життя, втрату ними взаємного почуття любові і поваги один до одного, що примирення між подружжям не відбулося і позивач наполягає на розлученні, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, а саме – інтересам позивача, та з урахуванням вимог закону про вільну згоду жінки і чоловіка на шлюб, а примушування до шлюбу законом не допускається (стаття 24 СК України), апеляційний суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки є всі підстави, передбачені статтею 112 СК України для розірвання шлюбу.
Посилання в апеляційній скарзі відповідача про те, що судом першої інстанції не надано оцінку доказам та не прийнято процесуального рішення по заяві ОСОБА_1  від 11 жовтня 2022 року, поданої до суду її представником про повернення позовної заяви та закриття провадження у справі, як і неврахування думки відповідача стосовно розірвання шлюбу не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом рішення суду першої інстанції та матеріалами справи в цілому. 
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду з повідомленням та викликом учасників справи на 22 вересня 2022 року о 09 год 30 хв (а. с. 20).
Представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 згідно ордера серії АВ № 1046484 від 21 вересня 2022 року здійснювала адвокат Ткачук В. В. на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 21 липня 2022 року (а. с. 22).
Судове засідання призначене на 22 вересня 2022 року о 09 год 30 хв було відкладено у зв`язку з неявкою сторін, про що свідчить довідка (а. с. 23). При цьому представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Ткачук В. В. про відкладення розгляду справи на 11 жовтня 2022 року на 09 год 30 хв повідомлено, про що адвокатом власноручно написана розписка (а. с. 24).
Відповідно до ч. 1 ст. 64, ч. 5 ст. 130 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
У судове засідання відкладене на 11 жовтня 2022 року на 09 год 30 хв сторони не з`явились, а тому розгляд справи було відкладено на 25 жовтня 2022 року на 10 год 00 хв, про що складено довідку (а. с. 27). При цьому, у цей же день уже іншим представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Калачик Н. М., повноваження якої підтверджені ордером серії АВ №1040569 від 11 жовтня 2022 року, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 19 липня 2022 року (а. с. 29), було подано заяву про повернення позовної заяви та закриття провадження у справі (а. с. 29-31).
Зі змісту рішення Вінницького міського суду Вінницької області вбачається, що позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про повернення позовної заяви та закриття провадження у справі, оскільки позовну заяву було подано не ОСОБА_2 (а. с. 35).
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
При цьому, ні відповідач, ні її представники, з якими ОСОБА_1 заздалегідь уклала договори про надання правничої допомоги, до судового засідання суду першої інстанції не з`являлися. А, відтак, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи апеляційний суд вважає, що своїм правом на подання заперечень у справі відповідач не скористалась, надати пояснення у ході розгляду справи бажання не виявила.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що рішення про розірвання шлюбу не є вільним волевиявленням позивача, оскільки він фізично не міг подати позов, так як з 10 травня 2022 року по 16 вересня 2022 року перебував у зоні проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей, що і стало підставою для подання заяви про повернення позовної заяви та закриття провадження у справі.
За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 522/22023/16-ц зроблено висновок, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Натомість, доказів зазначеним доводам матеріали справи не містять. Перебування ОСОБА_2 в зоні бойових дій на території Донецької та Луганської областей не позбавляє його права здійснити своє волевиявлення спрямоване на подачу позову про розірвання шлюбу у тому числі через довірених осіб.
Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на висновки суду першої інстанції про задоволення позову.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3).
Згідно вимог частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
Відповідно до ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача подав до суду: довіреність від 31 жовтня 2022 року (а. с. 59); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю виданого 10 грудня 2012 року № 789 ( а. с. 58,76); договір № 1 про надання правової допомоги від 02 грудня 2022 року адвокатським бюро «Піпко і партнери» клієнту Плаксієнку Б. А. (а. с. 77-79); акт приймання-передачі наданих послуг від 13 грудня 2022 року (а. с. 80); розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги), відповідно до якого гонорар за надання правової (правничої) допомоги за період з 02 грудня 2022 року по 13 грудня 2022 року обраховано на суму 3969,60 грн. (а. с. 81).
Відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесених позивачем по справі, у якому вказала, що заявлений розмір витрат на правову допомогу не співмірний зі складністю справи; до матеріалів справи не додано доказів фактичного понесення цих судових витрат позивачем, а саме, не додано квитанції про сплату коштів адвокату у розмірі 3969,00 грн.; просить врахувати, що нею позов визнається у повному обсязі. Тому просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, при цьому, у разі, якщо суд дійде іншого висновку – просить зменшити розмір заявлених судових витрат до 1000,00 грн.
Колегія суддів вважає, що дане клопотання до задоволення не підлягає, оскільки позивач не довела неспівмірності понесених позивачем витрат в розмірі 3969,60 грн. по відношенню до складності справи; за правилами частини 8 статті 141 ЦПК України сторона має надати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи і такі докази позивач надав, яким є розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги), відповідно до якого розмір гонорару визначений сумою 3969,60 грн.; згідно положень статті 206 ЦПК України визнання позову відповідачем можливе на будь-якій стадії провадження, але до ухвалення судового рішення, про що зазначено у частинах 2, 3, 4 цієї статті.
На підтвердження понесених судових витрат у вигляді сплати судового збору за подану позивачем касаційну скаргу до Верховного Суду на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року про зупинення провадження у справі, ним надано дублікат квитанції 0.0.2802329292.1 від 03 січня 2023 року про сплату ним судового збору в сумі 536,80 грн. (а. с. 112).
З урахуванням положень частини 2 статті 142 ЦПК України на користь позивача підлягає до стягнення із відповідача 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної касаційної скарги, в сумі 268,40 грн.
Таким чином, у зв`язку із висновком суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , на його користь із відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати, пов`язані із наданням йому професійної правничої допомоги адвокатом в сумі 3969,60 грн. та судових витрат в розмірі 268,40 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3969,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката і 268,40 грн. витрат по сплату судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	В. В. Сопрун  	

Повний текст судового рішення складено 11 травня 2023 року