ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4087/23 Справа № 201/7231/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2023 року про передачу справи на розгляд іншого суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на грошові вклади в порядку спадкування за законом, –

                                                        В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на грошові вклади в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2023 року цивільну справу передано за виключною територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Солом`янського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, заявляє вимогу про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що правові підстави для передачі справи на розгляд іншого суду відсутні.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу справи на розгляд іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на зміст та характер спірних правовідносин, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з урахуванням статті 30 ЦПК України. З урахуванням юрисдикції та територіальної підсудності суд вважав, що дана справа підсудна Солом`янському районному суду м. Києва (за місцезнаходженням АТ “Укргазбанк”), оскільки більша частина спадщини (більша сума грошей – майна) знаходиться саме в цьому банку.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підсудність – це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна підсудність (юрисдикція) – це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

В порядку частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток із вказаного правила становлять альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Частиною першою статті 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду (частина друга статті 31 ЦПК України).

Статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на грошові вклади в порядку спадкування за законом, позивачка ОСОБА_1 зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Маріуполі Донецької області. У передбаченому законом порядку вона прийняла спадщину після смерті батька шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Першої маріупольської державної нотаріальної контори Донецької області, про що свідчить відкрита спадкова справа за № 24/2022. Після смерті батька залишилась спадщина, яка складається з банківських вкладів в банківських установах. Також вказувала, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації та окупацією м. Маріуполя, вона не має можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади, фактично позбавлена можливості оформити спадщину в позасудовому порядку.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя на Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Апеляційний суд зауважує, що визначення правильної юрисдикції того чи іншого спору має важливе значення. З цього приводу, в пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ такий суд має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

А тому, розгляд справи неналежним судом, зокрема, судом із порушенням правил територіальної юрисдикції несе за собою підстави для визнання такого рішення нелегітимним та його подальше скасування, а також і порушення вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що може стати підставою для звернення особи до Європейського суду з прав людини за захистом своїх прав.

Тому, суди повинні добросовісно ставитися до вказаного принципу та здійснювати всі дії з метою дотримання прав учасників процесу на “справедливий суд”.

В той же час, з матеріалів цивільної справи убачається, що суд першої інстанції відповідний принцип проігнорував, що призвело до постановлення ухвали про передачу справи за підсудністю до неналежного суду, а саме до Солом`янського районного суду м. Києва, який на сьогоднішній день не є встановленим судом для розгляду дійсної справи.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з урахуванням статті 30 ЦПК України (виключна підсудність).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Також, передаючи справу на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за місцезнаходженням АТ “Укргазбанк”, врахувавши, що більша частина спадщини (більша сума грошей – майна) знаходиться саме в цьому банку, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що АТ “Укргазбанк” не є відповідачем у даній справі, позивачка визначила відповідачем – Маріупольську міську раду Донецької області.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дійсна справа має розглядатися Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, який визначений розпорядженням Верховного Суду.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин, ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2023 року про передачу справи на розгляд іншого суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2023 року про передачу справи на розгляд іншого суду– скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2023 року.

Судді: