ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 квітня 2023 року           справа №200/11301/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Казначеєв Е.Г., секретар судового засідання – Антіпов М.О., за участю представника Головного управління ДПС у Донецькій області – Думич І.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р. у справі № 200/11301/21 (головуючий І інстанції Ушенко С.В.) за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, як відокремленого підрозділу ДПС про скасування податкових повідомлень-рішень, - 

                                                              У С Т А Н О В И В: 

01 вересня 2021 Головне управління ДПС у Донецькій області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 110  652,48 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що у зв`язку з несплатою платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 узгоджених податкових зобов`язань в установлені законодавством строки, податковим органом сформовано податкову вимогу форми Ф № 209496-54 від 23.07.2020, яка була надіслана засобами поштового зв`язку на його адресу. Поштове відправлення вручене 24.07.2020. Вказана вимога не оскаржувалась та не відкликалась, у зв`язку з чим  у позивача виникли правові підстави для звернення до суду для стягнення боргу в розмірі 110  652,48 грн.
19.10.2021 ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, оформлений у вигляді зустрічного позову, у якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення № 0005133305 та № 0005143305 від 20.03.2020.
Вказаний зустрічний позов обґрунтований тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року по справі №200/1940/20-а скасовано наказ №23 від 13.01.2020 “Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ”, у зв`язку з чим він вважає, що це є безумовною підставою для визнання незаконними і прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р. у справі № 200/11301/21 у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Донецькій області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 110  652,48 грн. – відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, як відокремленого підрозділу ДПС про скасування податкових повідомлень-рішень – задоволено у повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП: 44070187; 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) (форма Р) № 0005133305 від 20.03.2020 на загальну суму 102140,75 грн. та (форма Р) №0005143305 від 20.03.2020 на загальну суму 8511,73 грн.
Позивач - Головне управління ДПС у Донецькій області не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області за первісним позовом та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених грошових зобов`язань контролюючим органом правомірно було сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 23.07.2020 № 209496-54, яка направлена поштою та поштове відправлення вручено 24.07.2020 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Податкова вимога не оскаржувалась та не відкликалась. 
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник Головного управління ДПС у Донецькій області підтримав доводи апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.     
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач і відповідач за зустрічним позовом - Головне управління ДПС у Донецькій області, як відокремлений підрозділ ДПС, в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.
Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України. 
Відповідач і позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_1 є фізичною особою, громадянином України та платником податків.
13 січня 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України видано наказ №23 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з 14.02.2020 тривалістю 5 робочих днів. Зазначено про проведення перевірки за діяльність з 01.01.2018 по 31.12.2018 з метою перевірки питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів, що сплачуються фізичною особою за результатами річного декларування.
14 січня 2020 року податковим органом сформовано повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 .
За результатами перевірки складено акт № 251/05-99-33-05/ НОМЕР_1 від 27.02.2020, яким встановлено порушення вимог пункту 36.1 статті 36, підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168  та підпунктів 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України (а.с. 14-22).
На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Донецькій області прийняті податкові повідомлення-рішення форми “Р” № 0005133305 та № 0005143305 від 20.03.2020 (а.с. 24-25).
23 липня 2020 року ГУ ДПС у Донецькій області винесено вимогу № 209496-54 про сплату податкового боргу станом на 22 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 зобов`язано сплатити суму боргу у розмірі 121341,05 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий борг це сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податку або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 14.1.137 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 110.1 статті 110 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) встановлено, що платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема: фінансову відповідальність (пп. 111.1.1 п. 111.1 ст. 111 ПКУ).
Приписами Податкового кодексу України встановлені обов`язки платників податків, такі як, виконання законних вимог контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів.
Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 38.1. ст. 38. Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно пункту 58.3 статті 59 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Згідно п. 87.1, 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
З огляду на вищевикладене, Головне управління ДПС у Донецькій області, як відокремлений підрозділ ДПС, звернулось до суду з даним адміністративним позовом та просило суд стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг в розмірі 110  652,48 грн.
ОСОБА_1 не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із зустрічним позовом, згідно якого  просив суд їх скасувати.
Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року по справі № 200/1940/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування наказу задоволено. Скасовано наказ Головного управління ДПС у Донецькій області №23 від 13.01.2020 “Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ”. 
Під час розгляду справи № 200/1940/20-а судом встановлено, що станом на дату винесення Головним управлінням ДПС у Донецькій області оскаржуваного наказу, були відсутні правові підстави для призначення та проведення контролюючим органом документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , що, у свою чергу, свідчить про протиправність наказу Головного управління ДПС у Донецькій області від 13 січня 2020 року №23 “Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ”.
Суд зазначає, що преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.
З огляду на вищезазначене, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу.
В даному випадку, судом встановлено, що контролюючим органом порушено порядок призначення і проведення податкової перевірки, а Акт перевірки є недопустимим доказом, оскільки складений з порушення порядку, встановленого Податковим кодексом України і як наслідок висновки акту перевірки № 251/05-99-33-05/ НОМЕР_1 від 27.02.2020 не можуть бути покладені в основу жодних рішень контролюючого органу, в тому числі і в основу спірних податкових повідомлень-рішень № 0005133305 та №0005143305 від 20.03.2020.
За таких обставин, у зв`язку із встановленням порушення порядку призначення і проведення податкової перевірки, суд не досліджує зміст виявлених порушень, оскільки такі виявлено з порушенням встановленої процедури.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час судового розгляду справи ГУ ДПС у Донецькій області як суб`єкт владних повноважень не довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятих стосовно позивача рішень та вимоги, а тому позовні вимоги ГУ ДПС у Донецькій області задоволенню не підлягають. Натомість зустрічні позовні вимоги, з урахуванням встановлених судом обставин справи, підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає помилковим посилання  представника позивача на правові позиції Верховного Суду  викладені у справах від  06.07.2022 № 816/228/17, від 25.11.2021
№440/1961/19 , від 17.01.2018  №1570/7146/12, оскільки фактичними обставинами у  вищезазначених постановах не є тотожними фактичним обставинам  встановленим у цій справі.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Донецькій області, та задоволення зустрічних позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р. у справі № 200/11301/21 - залишити без задоволення.                                                                                       
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р. у справі № 200/11301/21 - залишити без змін.                                                                                         
Повне судове рішення складено 13 квітня 2023 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     І.В. Геращенко

                                                                                                               Е.Г. Казначеєв