ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/6451/19  Номер провадження 22-ц/814/1438/23	Головуючий у 1-й інстанції Богдан М.В.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,
суддів:  Пилипчук Л.І., Чумак О.В.
Секретар: Боштенко В.Ю.
за участю: адвоката Стеця М.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стеця Максима Леонідовича на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
в с т а н о в и в :
У вересні 2019 року ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.04.2019 року позивач надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі еквівалентній 10 000 дол. США до курсу НБУ на день складання розписки. 
Відповідач отримала кошти та зобов`язалась у місячний термін укласти та нотаріально посвідчити договір іпотеки на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з урахуванням щомісячних 5% від суми іпотеки або повернути кошти з урахуванням відсотків. 
На час подачи позову відповідач свої зобов`язання не виконала: не уклала договір іпотеки, грошові кошти не повернула. Позивач вказує, що з огляду на порушення зобов`язання з повернення позики позивач має право вимагати, а відповідач зобов`язана сплатити 3% річних.
З урахуванням уточнень, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь несплачену суму боргу за Договором позики у розмірі   341667,10 грн., що складається: з 248000 грн. - основного боргу (еквівалент 10000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 06.11.2019 року-дата подачі уточненої позовної заяви), 89510 грн. - як 5% за кожен місяць користування грошима та 4157,10 грн. - 3% річних; також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12500 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 416,67 грн.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 248000 грн., 5% за кожен місяць користування грошовими коштами в розмірі 89510 грн. та 3 % річних в розмірі 4157,10 грн., а також судовий сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3416,67 грн., а всього 345083 (триста сорок п`ять тисяч вісімдесят три) гривні 77 коп.
Відповідач, не погоджуючись із сумою стягнутою рішенням суду від 20.01.2020 року, звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.02.2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.2020 року скасовано.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 248000 грн. та 3 % річних в розмірі 4157,10 грн., а всього 252157 (двісті п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 10 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2521,50 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення оскаржив представник позивача, подавши апеляційну скаргу, у доводах якої, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми п`яти відсотків за користування грошовими коштами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевим судом не вірно надано оцінку умовам договору позики, що передбачені розпискою. Так, зокрема вказує, що передбачені умови щодо сплати п`яти відсотків від суми іпотеки на місяць є фактично відсотками за користування грошовими коштами, а отже висновок місцевого суду про безпідставність позовних вимог у цій частині є помилковим.
Рішення районного суду в частині позовних вимог які задоволено не оскаржується, а отже апеляційним судом в силу вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Місцевим судом встановлено, що згідно розписки ОСОБА_2 отримала у рахунок майбутньої іпотеки на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 суму в еквіваленті десять тисяч доларів США (за курсом НБУ), додатково з урахуванням 5 % від суми іпотеки за місяць. Зобов`язується у місячний термін нотаріально зареєструвати договір іпотеки або повернути кошти з урахуванням відсотків. Розписка складена 01.04.2019 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми боргу та 3 % річних від простроченої суми, оскільки між сторонами договір іпотеки, оформлений відповідно до вимог закону, не був укладений, сума іпотеки не встановлена, а сторони фактично уклали договір позики, тому 5 % від суми іпотеки стягненню із відповідача не підлягають.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Місцевий суд дійшов вірного висновку, що сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач взяла на себе зобов`язання повернути позичені кошти у сумі еквівалентній десять тисяч доларів США в строк до 01.05.2019 року.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку змісту укладеному між сторонами договору позики, та вірно вказав, що оскільки договір іпотеки між сторонами не укладено, стягнення з відповідача суми 5% від суми іпотеки за місяць є безпідставним. Зазначений висновок не суперечить вимогам ст.. ст. 536, 1048, 1049 ЦК України, які визначають, що розмір, порядок та умови сплати процентів визначається сторонами при укладенні договору.
З наведеного слідує, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правомірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, правильно встановив обставини справи.
Доводи апеляційної скарги щодо невірної оцінки місцевим судом умов договору позики, укладеного між сторонами зводяться до довільного тлумачення змісту розписки та фактично ґрунтуються на припущеннях, а отже не заслуговують на увагу суду.
Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків місцевого суду не впливають, оскільки не ґрунтуються на доказах та зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стеця Максима Леонідовича  - залишити без задоволення.
Рішення  Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Суддя - доповідач:  Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

       О.В. Чумак