ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2715/23 Справа № 243/436/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мірошниченко Л.Є. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                      Корчистої О.І.
суддів:                            Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря                     Шумило І.В.        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 243/436/22 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Варбан Олександр Валентинович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування, 
за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,
на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року, 

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Варбан О.В., звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 в період з вересня 2012 року по 09 грудня 2018 року. 
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ОСОБА_2 знаходилася на обліку в Костянтинівсько-Дружківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (після реорганізації Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області) та отримувала пенсію за віком. 
Після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся до державного нотаріуса Костянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
На запит нотаріуса Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було надіслано лист за №0500-1805-8/48953 від 06 серпня 2021 року про те, що сума недоотриманої пенсії станом на 04 серпня 2021 року, яка належала ОСОБА_2 , становить 22010,10 гривень.
На підставі листа № 0500-1805-8/48953 від 06 серпня 2021 року, державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Сівяковой Г.П було видано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 21 вересня 2021 року про право на спадщину за законом та внесено відомості до державного реєстру та свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1-420. Відповідно до цього свідоцтва, спадщина на яке видано свідоцтво складається із грошової суми в розмірі 22 010,10 гривень - сума недоодержаної пенсії станом на 04 серпня 2021 року, належала померлій на підставі довідки № 0500-1805-8/48953 від 06 серпня 2021 року, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області.
Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №0500-1805-8/48953 від 06 серпня 2021 року відповідачем було зменшено розмір недоотриманої пенсії з урахуванням вимог статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Посилається, що ним проведено розрахунок розміру недоотриманої пенсії, яка визначена ним у позовній заяві: сума щомісячно пенсії померлої - 4402 гривень. Дата припинення виплати - 01 жовтня 2017 року. Дата смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Період невиплати з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року становить 15 місяців. Загальна сума недоотриманої пенсії померлої 15 місяців х 4402 гривень = 66 030 гривень.
На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на його користь суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року в сумі 66 030 гривень. 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 , недоотриману пенсію в сумі 22 010, 10 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року скасувати.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що сума пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, увійшла до складу спадщини, а позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату саме тієї суми, яка зазначена, в свідоцтві про право на спадщину за законом. Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, в тому числі і спадкоємцями за законом. Згідно запиту приватного нотаріуса від 08 червня 2021 року була надана відповідь про залишок недоотриманої пенсії листом від 06 червня 2021 року № 0500-1805-8/48953, у якій зазначено, що залишок недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 складає 22 010,10 гривень, сума розрахована за три роки. У зв`язку зі зверненням за недоотриманою пенсією 21 вересня 2021 року, сума недоотриманої пенсії була розрахована за період з 20 вересня 2018 року по 31 грудня 2018 року і склала 15 021,44 гривень. Пенсія, яка не була нарахована за життя спадкодавця, не входить до складу спадщини. 
Посилається, що сума пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку зі смертю, увійшла до складу спадщини, а позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату цієї суми, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину, з урахуванням трирічного строку передбаченого ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також посилається, що право на нарахування пенсії не входить до складу спадщини, адже має на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у соціальних та трудових відносинах. Оскільки померла за життя не вжила заходи щодо своєчасного нарахування та отримання нарахованої пенсії, вважає, що вона не скористалася своїм правом на отримання належних їй сум пенсії. 
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано клопотання про розгляд справи у відсутність представника управління, доводи наведені в апеляційній скарзі, підтримують у повному обсязі. 
Адвокатом Варбан О.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 надано заяву про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.  1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти, набуті ним в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії, яка належала за життя ОСОБА_2 , та які не були виплачені йому згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом у повному обсязі. При цьому, щодо стягнення з відповідача недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року, яка за підрахунками позивача складає, приблизно, 66 030 гривень, суд першої інстанції, врахувавши, що сума недоотриманої пенсії за період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року не охоплена свідоцтвом про право на спадщину та видане позивачу свідоцтво не є предметом спору у даній справі, воно не оспорено та є чинним, інших відомостей щодо нарахованої та невиплаченої недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 сторонами до суду не надано, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 20 червня 2019 року, актовий запис № 394.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2020 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період часу з вересня 2012 року по 09 грудня 2018 року.
З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66509534 від 21 вересня 2021 року після смерті ОСОБА_2 зареєстрована спадкова справа за № 68335877.
Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2021 року державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Сівяковою Г.П. видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про право на спадщину за Законом та внесено відомості до державного реєстру та свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1-420. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з грошової суми в розмірі 22 010, 10 гривень сума недоотриманої пенсії станом на 04 серпня 2021 року, належній померлій на підставі довідки № 0500-1805-8/48953 від 06 серпня 2021 року, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
З довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на запит від 06 серпня 2021 № 0500-1805-8/488953 повідомляє, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Знята з обліку у зв`язку зі смертю, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно, відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на 04 серпня 2021 року складають 22 010,10 гривень.
Підтвердження, що зазначена сума була виплачена відповідачем ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що на час розгляду справи належні позивачу за свідоцтвом про право на спадщину за законом грошові кошти виплачені не були і вказаний висновок відповідачем не спростовано належними доказами.
Відповідно до положень ст. 1216, 1217, 1218, ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Згідно положень ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Зазначена стаття регулює питання спадкування сум соціальних виплат, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване. За своєю правовою природою право на одержання заробітної плати, пенсії та інших подібних виплат є суворо особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, безумовно, припиняються. Таким чином, у даній статті визначається подальша доля тільки тих платежів, право на які виникло за життя спадкодавця.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон).
Статтею 52 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Зазначена стаття регулює питання спадкування сум соціальних виплат, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване. За своєю правовою природою право на одержання заробітної плати, пенсії та інших подібних виплат є суворо особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, безумовно, припиняються. Таким чином, у даній статті визначається подальша доля тільки тих платежів, право на які виникло за життя спадкодавця.
Також зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Положення ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року по справі № 750/8819/19, від 23 вересня 2020 року по справі № 428/6685/19.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», яка набрала чинності 14 жовтня 2020 року, реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке є правонаступником усіх прав та обов`язків реорганізованих управлінь.
Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про те, що у позивача ОСОБА_1 відсутнє право на отримання суми недоотриманої пенсії в розмірі 22 010,10 гривень спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнавалося і його дійсність не є предметом розгляду у даній справі. 
Таким чином доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано.
Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування відсутні.
Відповідно до п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.  374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:  

Повний текст постанови складено 10 травня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста