ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 червня 2023 року 	м.Суми	

Справа №591/1132/22 
Номер провадження 22-ц/816/800/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Національної поліції України в Сумській області, Сумська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Головного управління Національної поліції України в Сумській області та представника ОСОБА_1 - адвоката Приходченко Олександри Олександрівни
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 березня 2023 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 17 квітня 2023 року,

                                                              В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Сумській області, Сумської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 березня 2011 року він був затриманий працівниками Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області. Під час затримання та доставлення до Зарічного РВ працівники даної установи застосували до позивача заходи фізичного та психологічного впливу. Одразу повідомити про скоєний відносно нього злочин позивач не міг, боючись повторних тортур з боку працівників міліції, реальну причину тілесних ушкоджень повідомив після поміщення в СІЗО - 15 березня 2011 року. В результаті тілесного ушкодження правої гомілки стан його здоров?я суттєво погіршився - виникло онкологічне захворювання. Незважаючи на наявність беззаперечних доказів вчинення щодо нього злочину, уповноважені особи прокуратури неодноразово виносили постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, які скасовувались. Досудове розслідування розпочалося через 1 рік та 8 місяців після повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Слідчі дії та позаслідча перевірка звернень позивача проводились формально, неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які у подальшому були скасовані. Позивач позбавлений можливості на перегляд вироку відповідно до висновків розслідування, що могло б вплинути на скасування вироку суду першої інстанції та встановлення невинуватості позивача, за який він вже 11 років відбуває покарання. Вказані обставини спричиняють позивачу фізичний та душевний біль, відчуття безнадії та зневаги до його людської гідності і прав, твердої впевненості в упередженості слідства. Бездіяльністю та порушенням всіх можливих розумних строків розслідування позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стресах, через упередженість слідства та не притягнення протягом 11 років розслідування винних осіб до відповідальності. Невиправдане довготривале розслідування є перешкодою на шляху реалізації правового механізму на отримання відшкодування моральної шкоди, спричинення якої є очевидним. Досудове розслідування триває більше 7 років без будь-якого передбачуваного результату, жодній з осіб не повідомлено про підозру, не вчинено реальних спроб для розслідування справи.
Просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди (компенсацію) в розмірі 500 000 грн. за надмірну тривалість досудового розслідування по кримінальному провадженню № 42012200010000006 за заявою ОСОБА_1 .
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.
В іншій частині вимог відмовлено в зв`язку з необґрунтованістю.
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції України в Сумській області, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що матеріали справи не містять доказів завдання ОСОБА_1 моральних страждань, не доведений причинно-наслідковий зв`язок між діями та шкодою, у зв`язку із чим, позов про відшкодування моральної шкоди є безпідставним та необґрунтованим.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Приходченко О.О., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в стягненні моральної шкоди в розмірі 499 000 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що визначений місцевим судом розмір компенсації моральної шкоди в сумі 1000 грн є нівелюванням права позивача на відновлення свого порушеного 11- річним терміном права на справедливе, об`єктивне, в межах процесуальних строків, досудове розслідування.
Вказує, що позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стресах через упередженість слідства та не притягнення протягом 11 років розслідування винних осіб до відповідальності і така шкода не може бути оцінена у 1000 грн, зважаючи на її обсяги. 11- річні страждання не можуть бути прирівняні до 1000 грн, а мають бути відшкодовані в розмірі 500000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Приходченко О.О., Головне управління національної поліції України в Сумській області просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Приходченко О.О., представника Головного управління Національної поліції України в Сумській області - Давиденко О.В.,  представника Державної казначейської служби Сіренко І.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2011 року позивач був затриманий працівниками Зарічного РВ СМВ УМВС України в Сумській області. 12 березня 2011 року слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області винесена постанова про порушення кримінальної справи за фактом умисного вбивства ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 70 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
Відповідно до журналу первинного обстеження і реєстрації допомоги особам, які утримуються в ІТТ та акту від 12 березня 2011 року, складеного співробітниками ІТТ ГУ МВС в Сумській області при надходженні до ІТТ затриманого ОСОБА_1 12 березня 2011 року о 23:25 виявлено тілесні ушкодження: синці на правій голені, спині, лівій і правій лопатці, синці в області правого виска, подряпина на лівій брові, під правим та лівим оком, на підборідді, на правій щоці. ОСОБА_1 пояснив, що отримав тілесні ушкодження у бійці з невідомими по вул. Котляревського близько 12:30 год. Акт підписаний затриманим та членами комісії (а.с. 20 т. 1, а.с. 99-100 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
Відповідно до акту судово - медичного обстеження від 12 березня 2011 року та висновку експерта від 18 березня 2011 року виявлені ушкодження кваліфіковані як легкі тілесні та утворились в межах доби до момента обстеження (арк. 203-205 т. 2 матеріалів кримінального провадження).
Після доставлення затриманого 15 березня 2011 року в СІЗО ДДУ ПВП у Сумській області ОСОБА_1 пояснив, що 12 березня 2011 року був затриманий співробітниками міліції, під час допиту вони його побили, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження: гематоми під правим оком, садна біля вуха, на лівій гомілці, забій гомілки (а.с. 63 т. 1 матеріалів кримінального провадження). З приводу цього повідомлення складено було рапорт, акт та направлено прокурору Зарічного району м. Суми повідомлення щодо проведення перевірки (а.с. 61-62, 67 т. 1 матеріалів кримінального провадження). 
23 березня 2011 року прокурором Зарічного району м. Суми направлена вимога щодо проведення службової перевірки за вказаним фактом (а.с. 101 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
У березні та квітні 2011 року за повідомленим фактом відібрано було пояснення у слідчих СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області (а.с. 90-97, 105-106 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
08 квітня 2011 року винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с. 108-109 т. 1 матеріалів кримінального провадження). Вказана постанова скасована постановою Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2011 року (справа № 4-1766/11) (а.с. 166 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
03 лютого 2012 року помічником прокурора було відібрано пояснення та винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи. Ця постанова 16 лютого 2012 року була скасована прокурором (а.с. 168-172, 177-178 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
Постановою старшого помічника прокурора від 01 березня 2012 року відмовлено у порушенні кримінальної справи. Ця постанова постановою прокурора від 19 березня 2012 року була скасована (а.с. 185-186 т. 1 матеріалів кримінального провадження). 
Після відібрання пояснень 02 квітня 2012 року старшим помічником прокурора була винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи, яка постановою від 23 липня 2012 року Зарічного районного суду м. Суми була скасована, ухвалою апеляційного суду Сумської області від 07 серпня 2012 року вказана постанова залишена без змін (справа №1805/8275/2012) (а.с. 193-194, 233 т. 1 матеріалів кримінального провадження). 
Постановою прокурора від 28 серпня 2012 року у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Постановою від 27 вересня 2012 року Зарічного районного суду м. Суми ця постанова скасована, ухвалою апеляційного суду Сумської області від 18 жовтня 2012 року судове рішення суду першої інстанції залишено без змін (арк. 237, 246-247 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
Після відібрання пояснень старшим слідчим прокуратури 07 листопада 2012 року винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи (арк. 248-252 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
13 листопада 2012 року прокурором відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури Сумської області винесено постанову, якою скасовано постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 07 листопада 2012 року (а.с. 10-13 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
Відповідно до листа - зауваження від 15 листопада 2012 року заступника прокурора Сумської області, який адресований був прокурору м. Суми в результаті вивчення матеріалів додаткової перевірки встановлено, що додаткова перевірка вкотре проводилась поверхово, вказівки суду виконано не в повному обсязі. Обставини свідчать про вперте ігнорування прокурором вимог прокуратури області, суду та неналежне виконання своїх службових обов?язків. Доручено прокурору м. Суми під особистим контролем організувати проведення перевірки (а.с. 32-35 т. 1). 
21 листопада 2012 року внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом застосування незаконних методів фізичного та психологічного впливу в ході досудового слідства з боку співробітників Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області щодо затриманого ОСОБА_1 (№ НОМЕР_1 ) (а.с. 1 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
Постановою прокурора від 20 грудня 2012 року відсторонено слідчого від проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню та призначено нового слідчого. Нею встановлено, що станом на 20 грудня 2012 року слідчим у кримінальному провадженні не проведено жодної слідчої дії, письмові вказівки не виконані, що свідчить про явне порушення слідчим принципу розумності строків, необхідних для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень (а.с. 25-26 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
Постановою слідчого від 09 січня 2013 року змінено кваліфікацію відомостей, внесених до ЄРДР 21 листопада 2012 року за № 42012200010000006 з ч. 1 ст. 365 на ч. 2 ст. 365 КК України (а.с. 30 матеріалів кримінального провадження).
У січні - лютому 2013 року прокурором в межах даного кримінального провадження направлено запити щодо надання документів та доручення щодо виявлення місцезнаходження свідків, проведено допит потерпілого, свідків (а.с. 151-248, т. 2 матеріалів кримінального провадження).
Також за заявою ОСОБА_1 , зареєстрованою в ЄРДР 20 лютого 2013 року за № 42013200010000040 було розпочате досудове розслідування за фактом примушування слідчим СУ УМВС України в Сумській області до давання показань ОСОБА_1 . За заявою ОСОБА_1 зареєстрованою в ЄРДР 20 лютого 2013 року за № 42013200010000041 було розпочате досудове розслідування за фактом внесення слідчим СУ УМВС України в Сумській області завідомо недостовірних відомостей до протоколів допиту ОСОБА_1 . Постановою прокурора від 22 лютого 2013 року вказані кримінальні провадження об?єднані з кримінальним провадженням № 42012200010000006 (а.с. 50-58 т. 1 матеріалів кримінального провадження).
25 лютого 2013 року слідчим прокуратури винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42012200010000006 (арк. 84-95 т. 3 матеріалів кримінального провадження). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2013 року вказана постанова була скасована (арк. 106-109 т. 3 матеріалів кримінального провадження).
У червні 2013 року було здійснено допит потерпілого, додаткові допити свідків, одночасні допити осіб, направлено доручення в порядку ст. ст. 40, 41 КПК України (арк. 125-155 т. 3 матеріалів кримінального провадження).
19 липня 2013 року слідчим прокуратури винесена постанова про закриття кримінального провадження, яка ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2013 року скасована (арк. 156-166, 171 т. 3 матеріалів кримінального провадження).
У серпні 2013 року було проведено допити осіб та 29 серпня 2013 року винесена постанова про закриття кримінального провадження в частині застосування до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 недозволених методів слідства (ч. 1 ст. 373 КК України), внесення слідчим недостовірних відомостей до протоколів допиту ОСОБА_1 (ч. 1 ст. 366 КК України); перекваліфіковано на ч. 1 ст. 125 КК України кримінальне провадження у частині застосування незаконних методів слідства у зв?язку з тим, що досудовим слідством причетність працівників Зарічного РВ СМВ УМВС України до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 беззаперечно спростовано (арк. 177-186 т. 3 матеріалів кримінального провадження). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08 жовтня 2013 року ця постанова скасована (арк. 183 т. 3 матеріалів кримінального провадження, а.с. 38-41 т. 1).
У грудні 2013 року було проведено допити свідків та 25 грудня 2013 року винесена постанова про закриття кримінального провадження. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 січня 2014 року ця постанова скасована (арк. 202-246, 248 т. 3 матеріалів кримінального провадження, а.с. 36-37 т. 1).
У січні - лютому 2014 року було проведено допити свідків та направлено запити. 21 лютого 2014 року постановою закрито кримінальне провадження. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2014 року постанова скасована (арк. 249-277 т. 3 матеріалів кримінального провадження).
Вироком від 25 серпня 2015 року Ковпаківського районного суду м. Суми (справа № 1-46/12) ОСОБА_1 визнано винуватим у пред?явленому обвинуваченні за ст. 186 ч. 2, ст. 152 ч. 4, 153 ч. 3, 115 ч. 2 п. 10 КК України та за сукупністю злочинів призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі (т. 3 матеріалів кримінального провадження).
Постановою від 14 квітня 2020 року відсторонено слідчого від проведення досудового розслідування та призначено нового слідчого. Відповідно до протоколу від 07 травня 2020 року відеоселекторної оперативної наради СУ ГУНП в Сумській області визнано стан досудового розслідування кримінального провадження таким, що потребує активації.
21 травня 2020 року здійснено допит потерпілого. 12 липня 2021 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2022 року була скасовано. 07 травня 2022 року винесена постанова про відновлення досудового розслідування. Постановою від 14 червня 2022 року відмовлено у погодженні клопотання про визначення підслідності. Постановами від 16 липня 2022 року та від 06 липня 2022 року визначено підслідність кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у кримінальному провадженні № 42012200010000006 (т. 3 матеріалів кримінального провадження).
Відповідно до копії виписки з амбулаторної картки ОСОБА_1 від 13 вересня 2012 року він вперше звернувся до ОКЗ «Сумський обласний клінічний онкологічний диспансер» 14 червня 2011 року. 22 червня 2011 року йому був встановлений діагноз: злоякісний новотвір (остеосаркома) малоберцевої кістки правої гомілки ст. ІІ гр. ІІ (арк. 172 т. 2 матеріалів кримінального провадження). З 2015 року йому встановлено інвалідність (а.с. 26-31 т. 1).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав факт заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідачів, а саме: тривале здійснення досудового розслідування кримінального провадження, неодноразове ухвалення необґрунтованих рішень органів досудового розслідування про закриття кримінальних проваджень, які були скасовані, а також відсутність результатів розслідування поза розумним сумнівом. Врахувавши характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини осіб, які завдали моральної шкоди, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
В силу положень статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Положеннями ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Частиною 6 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 1167 ЦК України.
Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Відповідно до роз`яснень, викладених в ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.
Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Крім того, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).
Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З досліджених місцевим судом матеріалів кримінального провадження було встановлено, що досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №42012200010000006 було розпочато через 1 рік та 8 місяців після повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. До цього неодноразово виносились постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, які були скасовані з різних причин. З моменту внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 (листопад 2012 року) до звернення до суду із даним позовом минуло майже 10 років, досудове слідство триває. За цей час неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які скасовувались. Стан кримінального провадження був предметом перевірки прокуратурою Сумської області. Констатовано було порушення принципів розумності строків кримінального провадження, визнано стан провадження таким, що потребує активації. Протягом періоду з квітня 2014 по травень 2020 року жодних слідчих дій у даному кримінальному провадженні не проводилось.
В свою чергу, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів щодо поважності причин значної тривалості досудового розслідування.
Тривала бездіяльність органів прокуратури та слідства мають наслідком порушення розумних строків досудового розслідування.
Частинами 1 та 2 ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав свою позицію щодо проведення ефективного офіційного розслідування та дотримання розумних строків. Наприклад, у рішенні у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року ЄСПЛ зазначив, що відлік перебігу розгляду кримінальної справи для вирішення питання щодо його «розумності» у сенсі ч. 1 ст.6 Конвенції починається з моменту виявлення ставлення державних органів до особи як до підозрюваного або як до обвинуваченого у вчиненні злочину. Зокрема, відлік строку провадження може починатися з дня: взяття особи під варту; повідомлення її про порушення щодо неї кримінальної справи; початку досудового розслідування.
Врахувавши обставини даної конкретної справи, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка виявилась у душевних стражданнях, зумовлених бездіяльністю органів досудового розслідування, які відобразились у надмірно тривалому досудовому розслідуванні.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Приходченко О.О., щодо безпідставного зменшення розміру відшкодування моральної шкоди із 500000 грн до 1000 грн, підлягають відхиленню, з огляду на таке.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, врахувавши практику ЄСПЛ, принципи розумності та справедливості, обставини, встановлені у справі, обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди у 1000 грн.
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційних скарг учасників справи не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

                                                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції України в Сумській області та представника ОСОБА_1 - адвоката Приходченко Олександри Олександрівни залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   О. І. Собина