П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  127/3712/23 
                                                                                                          Головуючий у 1-й інстанції: Вишар І.Ю. 
                           Суддя-доповідач: Шидловський В.Б. 
12 квітня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Курка О. П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції УПП у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції УПП у Вінницькій області, поліцейського взводу №2 роти №1 БУПП ДПП УПП у Вінницькій області капрала поліції Дуки О.О. про скасування постанови серії ДПО №792099 від 23.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
у лютому 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом  до Департаменту патрульної поліції УПП у Вінницькій області та поліцейського взводу №2 роти №1 БУПП ДПП УПП у Вінницькій області капрала поліції Дуки О.О. про скасування постанови серії ДПО №792099 від 23.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.
Позов мотивований тим, що 23.01.2023 року відповідачем було складено постанову серії ДПО №792099 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. З винесеною відносно нього постановою позивач не згодний, оскільки, на його переконання, Правил дорожнього руху не порушував. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2023 року позов задоволено. Постанову поліцейського взводу №2 роти №1 БУПП ДПП УПП у Вінницькій області капрала поліції Дуки О.О. серії ЕАР № 6181184 від 16.11.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, - скасовано, а провадження у справі закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1  витрати по оплаті судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом  першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Так, апелянт вказав на те, що вимоги щодо зазначення технічного засобу у постанові відповідно до ст.283 КУпАП в обов`язковому порядку повинні бути зазначенні лише у постанові, яка виноситься у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а тому судом першої інстанції помилково не взято до уваги відеозапис з нагрудної камери, доданий до відзиву.
Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.01.2023 року відповідачем було складено постанову серії ДПО № 792099 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. 
Постанова мотивована тим, що позивач, керуючи автомобілем марки Audi A8 д.н.з. НОМЕР_1 , у м.Вінниці по вул.Шевченка, 5-А, здійснив стоянку у місці де транспортний засіб, що зупинився, унеможливив рух інших транспортних засобів, а саме в дворі будинку, чим порушив п.15.10.д. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст.73-76 КАС України, не може вважатися належним доказом по справі про адміністративне правопорушення. Крім того, в постанові серії ДПО №792099 від 23.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, у п.8 зазначено, що до постанови додаються пояснення заявника, однак до відзиву дані пояснення не додані та суду для огляду не надані, що вказує на протиправність винесення оскаржуваної постанови.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Положеннями ст.14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
За приписами п.п."д" п.15.10 ПДР стоянка забороняється, зокрема, у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги стовно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів враховує наступне.
Так, фактично єдиною підставою для скасування оскаржуваної постанови слугував висновок суду першої інстанції про те, що відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст.73-76 КАС України, не може вважатися належним доказом по справі про адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковим зазначений висновок, оскільки згідно зі ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Питання щодо використання нагрудних відеокамер прямо регулюється "Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них", затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 100 від 03.02.2016 року.
Так, відповідно до п.3.1 наведеної Інструкції, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції здійснюється на підставі статті 40 Закону України "Про Національну поліцію".
Пунктом 3.3 Інструкції передбачено, що нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно - при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, - при перевірці документів, - при арешті або затриманні особи, - при поверхневому огляді, - при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї, - при наданні допомоги особам, - у випадках, коли усвідомлення особою факту відео фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.
Пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинне бути записане безперервно.
З урахуванням наведених норм законодавства, колегія суддів вважає, що використання нагрудної камери є законодавчо встановленим обов`язком поліцейського, закріпленим ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", яка не передбачає виключень щодо можливості спілкування з поліцейськими без застосування нагрудної відеокамери.
Так в ході перегляду долученого відповідачем відеозапису з нагрудної камери колегією суддів встановлено, що даний доказ в повній мірі підтверджує порушення позивачем вимог п.п."д" п.15.10 ПДР шляхом здійснення стоянки у місці, де транспортний засіб, що стоїть, зробив неможливим рух інших транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП. 
Крім того, на даному відеозаписі зафіксовано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка відбулася з дотриманням вимог КУпАП, позивачу було роз`яснено його права, повідомлялося про можливість скористатися правовою допомогою та надавалась можливість надати свої пояснення по суті вчиненого правопорушення, однак позивач відмовився надавати будь-які пояснення. 
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.73 КАС України належними  є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Положеннями ч.2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи те, що долучений до відзиву відеозапис з нагрудної камери містить достовірну інформацію про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також те, що будь-якого порушення порядку отримання даного відеозапису не встановлено, то суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо неприйняття даного доказу як належного. 
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, в силу свого обов`язку відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, надав усі наявні у нього докази, які належним чином підтверджують правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, що вказує на правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції УПП у Вінницькій області задовольнити повністю.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2023 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.    

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Курко О. П.