ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року	Львів	Справа № 344/10482/22 пров. № А/857/3838/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Шевчук С.М.,  Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                    Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2023 року, прийняте суддею Бабій О.М. у місті Івано - Франківську, повний текст складено 31.01.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції       про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

                                                            встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції (надалі – Управління, відповідач) про  визнання дій протиправними та скасування постанови серії ЕАР № 5717344 від 30 листопада 2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2023 відмовлено в задоволенні позову.
Суд першої інстанції виходив з того, що із карти Google вбачається, що  у місті Івано - Франківську вул. Дністровська 5 та 15 будівлі поряд.
Рішенням виконавчого комітету не визначається одне єдине місце для паркування, тобто тільки біля номера 5, а визначається загальна площа для паркування, для Дністровської 5 це становить 568,5 кв.м., а не тільки 1 чи 2 метри біля номера 5.
Із відео видно, що автомобіль позивачки було зупинено на визначеному місці для паркування. Про це свідчить розмітка, автомобілі які там припарковані, рішення виконавчого комітету та загальнодоступна інформація в мережі Інтернет, зокрема на картах Google.
Також відеозаписом спростовуються твердження позивачки та її представника про те, що автомобіль позивачки не перешкоджав виїзду інших авто, зокрема на відео видно, як чоловік та жінка підходять, питають чи ще довго буде розгляд справи бо їх авто не може виїхати і поліцейський просить позивачку від`їхати, що вона і зробила.
Із відео також вбачається, що із постановою позивачка ознайомлена, але від її отримання вона відмовилась. 
Складання будь яких актів про відмову від отримання постанови, як на це вказує представник позивачки, чинним законодавством не передбачено.
Своїми діями поліцейський Максимишин А.В. не допустив порушення прав позивачки, особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, не порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення немає.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що капрал поліції Максимишин А.В. без посвідчення поліцейського всупереч норм чинного законодавства України склав на позивача постанову. Суд не дослідив і не перевірим ту обставину, яка зазначена в адміністративному позові  щодо наявності чи відсутності повноважень у зазначеної особи посвідчення поліціянта.
Відповідач при винесенні постанови не надав позивачу будь – яких доказів її вини як водія, а також не звернув увагу, що під час винесення постанови колегою по службі відповідача і представником відповідача були нанесені тілесні ушкодження позивачу, про що було повідомлено органи поліції і подано відповідну заяву.
Звертає увагу на неточності у судовому рішенні, зокрема, в даті рішення зазначено 30.01.2023, а в кінці зазначено, що повний текст проголошено, складено та підписано 31.01.2023. Також неправильно зазначено дату постанови поліцейського, яка оскаржується – 30.11.2022, а має бути 06.08.2022.
Зазначає, що судом не надано оцінки показам свідків та неправильно зазначено ту обставину, що позивач здійснила зупинку безпосередньо на виїзді з прилеглої території, що суттєво перешкоджає руху виїзду транспортних засобів з паркування у зв`язку із чим її визнано винною.
Судом не вірно зазначено, що позивачка ознайомлена з постановою відповідача, такий висновок суперечить  іншому твердженню суду, що з відео видно, як поліцейський роздруковує постанову, а позивачка в цей час стоїть біля нього, і останній просить розписатися за її отримання, а ОСОБА_1 відмовляється і йде до автомобіля.
В рішенні зазначено, що   суд досліджував карту Google, однак, такого документа у справі немає.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови серії ЕАР № 5717344 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 06 серпня 2022, поліцейським капралом поліції Максимишином А.В. встановлено, що ОСОБА_1 06 серпня 2022 о 14 год. 15 хв. в м. Івано-Франківську на вул. Дністровській 15, здійснила зупинку безпосередньо на виїзді з прилеглої території, що суттєво перешкоджає виїзду транспортних засобів з парковки, чим порушила п. 15.4 та 15.9 «и» Правил дорожнього руху України. У зв`язку з чим її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до 15.4 ПДР України транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.
А за змістом 15.9и ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі № 263/15738/16-а.
Як вбачається із відеозапису із нагрудної камери поліцейських та відеозапису наданого позивачкою, автомобіль позивачки «Ніссан» був припаркований на вулиці Дністровській паралельно до інших автомобілів, які були припарковані в ряд, під кутом 30 градусів до проїжджої частини, на дорозі видно розмітку для парковки автомобілів. У авто позивачки були включені аварійні сигнали.
Поліцейські підійшли до автомобіля «Нісан» та попросили особу, яка сиділа на місці водія перепаркувати автомобіль, оскільки він заважає руху інших авто, але водій, яким виявився свідок ОСОБА_2 відмовився це зробити та сказав чекати водія, також відмовився надати поліцейським свої документи, не повідомив що виникла якась аварійна ситуація.
Як вбачається із відеозапису, з моменту появи поліцейських і до того часу як прийшла позивачка до авто минуло 4 хвилини.
Після того як підійшла позивачка один з поліцейських почав з`ясовувати причину зупинки та всі обставини.
Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
розмір штрафу та порядок його сплати;
правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відтак приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові. 
Як вбачається з оскаржуваної постанови (а.с.7 а), у п.7 до постанови додаються: відео з камери 471538, 471536, тобто чітко зазначено доказ, який підтверджує вчинення правопорушення.
Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У відповідності до ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачку було ознайомлено з її правами, поліцейський декілька раз запитав чи бажає позивачка скористатись якимось із своїх прав, але вона не виявила бажання скористатись правовою допомогою та не заявляла жодних клопотань. Зазначене підтверджено відеозаписом, наявним у матеріалах справи.
Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, позивачка заявляла що її болить голова та почуває себе погано, що стало причиною зупинки, однак жодних доказів про звернення за допомогою, ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 не додано.
Навпаки, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, позивачка вела себе зверхньо по відношенні до працівників поліції, що свідчить про зневагу до останніх.
З приводу покликання апелянта на те, що у місці складення постанови чи місці зупинки транспортного засобу не визначено місць для паркування, то колегія суддів зазначає наступне.
Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.12.2018 № 1432 (а.с. 67 – 71) затверджено перелік суб`єктів господарювання, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного користування у м. Івано-Франківську.
Зокрема такі майданчики визначені на вул. Дністровській (біля універмагу «Прикарпаття) загальною площею 550 кв.м., АДРЕСА_1 площею 220 кв.м.(а.с.69),   АДРЕСА_2 площею 568,5 кв.м. (а.с.70).
У постанові, яка оскаржується позивачкою визначено місце складення вул. Дністровська 15 місто Івано-Франківськ.
Як вбачається із карти Google, Дністровська 5 та 15 будівлі поряд.
Апелянт покликається на те, що суд досліджував карту Google, однак, такого документа у справі немає. Колегія суддів звертає увагу на те, що карта Google є в загальному доступі в мережі Інтернет. 
У випадку сумнівів позивачки щодо достовірності висновків суду, які були здобуті в тому числі і з мережі Інтернет, то зазначене не позбавляло останню права  перевірити таку в загальному доступі. На думку суду, немає необхідності долучати роздруківку із сайту до матеріалів справи.
Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що автомобіль позивачки було зупинено на визначеному місці для паркування. Зазначене підтверджується відео із нагрудної камери поліцейського. Також відеозаписом спростовуються твердження позивачки про те, що автомобіль позивачки не перешкоджав виїзду інших авто, зокрема на відео видно, як чоловік та жінка підходять, питають чи ще довго буде розгляд справи бо їх авто не може виїхати і поліцейський просить позивачку від`їхати, що вона і зробила.
Із відео також вбачається, що із постановою позивачка ознайомлена, але від її отримання вона відмовилась. 
Апелянт покликається також і  на неточності у судовому рішенні, зокрема, в даті рішення зазначено 30.01.2023, а в кінці зазначено, що повний текст проголошено, складено та підписано 31.01.2023. Також неправильно зазначено дату постанови поліцейського, яка оскаржується – 30.11.2022, а має бути 06.08.2022.
Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначене жодним чином не спростовує вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення та не є підставою для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
                                                           постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2023 року у справі №344/10482/22 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 01.05.2023 року.