П О С Т А Н О В А
                                      І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
26 квітня 2023 року                                                                                           м. Київ
         
Справа № 362/1036/23
Провадження: № 22-ц/824/6987/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Нежури В.А., Соколової В. В.
секретар Івасенко І. А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шумило Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року, постановлену під головуванням судді КовбеляМ. М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Глевахівська селищна рада, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки,
                                                 у с т а н о в и в :
 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Шумило Н. М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що провадження у справі  № 362/5576/17 було закрите судом апеляційної інстанції у зв`язку з допущенням судом першої інстанції  процесуальних порушень на початку розгляду справи. Фактично провадження у даній справі було закрито лише відносно ОСОБА_5 , яка померла. Вказала, що  наявність судового рішення про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача не може бути перешкодою для звернення до суду з позовом до його правонаступників. Оскаржувана ухвала унеможливлює подальший захист порушеного  права позивача.  
Ухвалами Київського апеляційного суду від 06 та 27 березня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що справа № 362/5576/17 розглядалась судом за участю спадкоємців померлої ОСОБА_5 , а тому наявність ухвали суду апеляційної інстанції  про закриття провадження у справі є підставою для відмови у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. Відмітив, що позивач не був позбавлений права оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі № 362/5576/17, однак таким правом не скористався. Просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні адвокат Шумило Н. М. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Адвокат Трегуб О. А.  в інтересах ОСОБА_3   заперечувала проти апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
 Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції  виходив із того, що є таке, що набрало законної сили судове рішення про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме постанова Київського апеляційного суду від 30.11.2022 року у справі №362/5576/17.
 Колегія суддів не погоджується із такими висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Згідно з частиною першою статі 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша стаття 48 ЦПК України).
Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті25, частини першої статті26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю.
Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто, після відкриття провадження у справі. 
При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року за наслідками розгляду справи № 185/998/16-ц.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.
З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Тобто, інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії»).
ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
 Згідно зі сталою практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Як убачається із матеріалів справи, у жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації права власності.
У листопаді 2018 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому просив визнати недійсним рішення Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області від 28 вересня 2001 року в частині надання у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку № 097607-3772 від 29 січня 2002 року на ім`я ОСОБА_1 .
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року у справі № 362/5576/17 позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 421477, виданий 23 січня 2012 року на ім?я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер 3221487000:06:007:0065, що розташована Київська область, Васильківський район, Путрівська сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 421478, виданий 23 січня 2012 року на ім?я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер 3221487000:06:007:0066, що розташована Київська область, Васильківський район, Путрівська сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Скасовано запис про державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 421477, виданий 23 січня 2012 року на ім?я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер 3221487000:06:007:0065, що розташована Київська область, Васильківський район, Путрівська сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в реєстрі за № 322140001005568.
Скасовано запис про державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 421478, виданий 23 січня 2012 року на ім?я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер 3221487000:06:007:0066, що розташована Київська область, Васильківський район, Путрівська сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в реєстрі за № 322140001005567.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішення, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.
Постановою  Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_6  закрито.
При апеляційному перегляді справи було встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1  до пред`явлення до неї позову, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі.
В той же час, вказані обставини  не позбавляють позивача ОСОБА_1 права пред`явити  вимоги до спадкоємців відповідачки ОСОБА_5 відповідно до приписів ст.ст.1281, 1282 ЦК України  незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи № 362/5576/17. 
Також слід відмітити, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України повторний розгляд справи є неможливим лише за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, однак, у справі № 362/5576/17 спір по суті позовних вимог, в тому числі, до спадкоємців померлої ОСОБА_5 вирішений не був, а тому  ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав звернувся до суду з новим позовом, що є йогоправом, гарантованим частиною першою статті 6 Конвенції.
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України є помилковими.
 Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 Оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну адвоката Шумило Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.   

Головуючий                                                                                  Т. О. Невідома

Судді                                                                                              В. А. Нежура

В. В. Соколова