ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 627/455/20   Номер провадження 22-ц/814/1729/23	Головуючий у 1-й інстанції Каліберда В.А.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пасашкової Оксани Валеріївни, представника ОСОБА_1 , на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 12:19:11 до 13:29:02 та дата виготовлення повного тексту судового рішення – 20 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування і застосування наслідків недійсності правочину,
треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харитонова Яна Михайлівна, ОСОБА_3 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У червні 2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким:
поновити строк позовної давності, що застосовується до вимог про розірвання договору дарування; 
визнати недійсним договір дарування від 01.11.2017 року будинку № 6 (колишній номер – «52») з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , і ОСОБА_5 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Харитоновою Я.М., за реєстром №5326;
застосувати до договору дарування будинку з господарськими будівлями наслідки недійсності правочину, а саме: повернути у власність попередніх власників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на зазначений будинок по частині кожній.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивачці та ОСОБА_3 на праві приватної власності належав будинок АДРЕСА_2 .
У період 2010-2016 року вона разом з ОСОБА_6 зробили у вищевказаному будинку капітальний ремонт. 
У ОСОБА_7 є син ОСОБА_2 , який в період з 1998 року по 2015 рік знаходився у шлюбі з 
ОСОБА_8 огляду на складні сімейні відносини та алкогольну залежність ОСОБА_2 у позивача не було намірів оформляти на нього будь-яку нерухомість. У 2015 році ОСОБА_2 вдруге одружився та позивачу, ОСОБА_9 і ОСОБА_3 здалося, що поведінка, спосіб життя і ставлення відповідача до матері ОСОБА_7 ніби-то змінилося.
В той час ОСОБА_10 , мати відповідача, та рідна сестра позивачки, знаходилась у Італії на заробітках, ОСОБА_3 займалася оформленням громадянства Російської Федерації, у позивача вже було громадянство Російської Федерації, тому відповідач ОСОБА_2 наполягав на тому, щоб вона переоформила свою частину спірного будинку на нього, обґрунтувавши це тим, що громадянам Російської Федерації в`їзд на територію України буде заборонено та все майно, що належить громадянам Російської Федерації, буде передано у власність держави України.
Позивачка і ОСОБА_3 з такими доводами погодилися та 01.11.2017 року було укладено договір дарування спірного будинку.
На даний час з`ясувалося, що відповідач, перебуваючи в законному шлюбі, приховував свої стосунки з колишньою дружиною, з якою на сьогоднішній день він проживає в спірному домоволодінні.
Таким чином, відповідач діючи за попередньою змовою з колишньою дружиною, маючи умисел на заволодіння спірного будинку шляхом обману, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи таємно, протиправно, з корисливих мотивів ввів в оману позивачку, свою мати ОСОБА_11 і ОСОБА_3 .
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.
В апеляційній скарзі адвокат Пасашкова О.В., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно викладені обставини і доводи позовної заяви та стверджується, що суд першої інстанції не дав належної оцінки поданим і дослідженим доказам та зробив хибний висновок про недоведеність обману зі сторони відповідача. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.07.2021 закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. 
Указом Президента  України від  18.04.2022  № 259/2022  «Про продовження  строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента  України від 17.05.2022  № 341/2022  «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.
У відзиві адвокат Скороєдов С.В., представник ОСОБА_2 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Зокрема вказується, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам, що подані позивачем, і зробив правильний висновок, що вони не містять даних, з якими закон пов`язує недійсність договору дарування.
Інші учасники відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили.
Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області 27.01.1999 року за реєстровим №2-155, належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_2 ) з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , інша 1/2 частина цього домогосподарства належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області 08.09.2015 року за реєстровим №1089, спадкова справа 140/2014.
       01 листопада 2017 року між ОСОБА_4 , яка діяла від імені та в інтересах громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (дарувальники), та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_5 (обдарований), які являються дітьми ОСОБА_12 , другої дружини, з якої проживав на момент укладення спірного договору дарування відповідач ОСОБА_2 , укладений договір дарування житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 через представника передали безоплатно, а ОСОБА_2 через представника прийняв у власність (дарунок) житловий будинок АДРЕСА_2 ) з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Договір дарування житлового будинку укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Я.М., зареєстровано в реєстрі за №5326.
У договорі дарування житлового будинку від 01 листопада 2017 року дарувальники підтвердили, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. 
Крім того, сторони стверджували, що в момент вчинення цього правочину вони: усвідомлювали значенння своїх дій і керували ними; мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин укладений не під впливом тяжкої для них обставини і на вкрай невигідних умовах, правочин вчинений під впливом помилки, обману, або насильства; правочин вчинений без наміру приховати будь які інші правочини, не є фіктичним, удаваним, не суперечить правам та інтересам недієздатних осіб, малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
01.11.2017 року за заявою ОСОБА_5 за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 ) з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна (т.2 а.с.49).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела, що оспорюваний договір дарування був укладений під впливом обману, а саме в зв`язку з повідомленням відповідачем ОСОБА_2 позивачу про те, що громадянам Російської Федерації в`їзд на територію України буде заборонено та все майно, що належить громадянам Російської Федерації буде передано у власність держави України, оскільки з тексту самої позовної заяви ОСОБА_1 , вбачається, що підставою пред`явлення позову до суду слугував той факт, що, перебуваючи в законному шлюбі, відповідач приховував свої стосунки з колишньою дружиною, з якою проживав в спірному домоволодінні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам закону. 
У постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року (справа № 643/14414/16-ц) викладені такі правові висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах. 
«Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.
Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.
Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину;  по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 06 квітня 2020 року в справі № 293/780/18 (провадження  № 61-10328св19), від 28 квітня 2020 року в справі № 263/16688/17 (провадження № 61-16584св19) і від 02 жовтня 2019 року в справі  № 140/2589/15-ц (провадження № 61-16847св18).»
Доводи апеляційної скарги зводяться, по суті, до незгоди позивача із оцінкою судом поданих у справу доказів. 
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України і дав правильну оцінку встановленим фактичним обставинам та поданим у справу доказам.
Досліджуючи питання (факт) введення позивача в оману, суд першої інстанції детально проаналізував у своєму рішенні показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також зміст оспорюваного договору дарування, позовної заяви і зробив об`єктивний висновок про те, що вони (докази) не містять відомостей, які б давали підстави обґрунтовано вважати, що відповідач свідомо та умисно ввів в оману позивачку.
Суд першої інстанції правомірно акцентував увагу на позиції ОСОБА_3 , іншого колишнього співвласника спірного будинку, яка заперечувала доводи і вимоги позовної заяви. 
Суд першої інстанції з посиланням на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року (справа № 165/1368/17), обґрунтовано вважав, що сумніви позивачки, зміна її намірів і ставлення до укладеного правочину, які мають місце, можуть бути підставою для розірвання правочину, якщо це передбачено законом. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд   
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Пасашкової Оксани Валеріївни, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 травня 2023 року.

     Головуючий суддя                                                      О.А.Лобов 

     Судді                                                                            А.І.Дорош 

В.М.Триголов