ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 травня 2023 року           справа №200/15347/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 р. у справі № 200/15347/21 (головуючий І інстанції Аканова О.О.) за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування рішення від 10.09.2021 №057250003784 про відмову в призначенні пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”; зобов`язання розглянути повторно заяву від 03.09.2021 про призначення пенсії,-

                                                              У С Т А Н О В И В: 

09 листопада 2021 року позивач звернувся до суду до відповідача  ча з вищевказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.09.2021 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії згідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В рішенні відповідача №057250003784 від 10.09.2021 зазначено, що пільговий стаж роботи позивача складає 19 років 07 місяців 19 днів. До страхового стажу не враховано періоди роботи позивача через відсутність страхових внесків, відсутність довідок, які підтверджують пільговий характер роботи.
Позивач вважає оспорюваний акт суб`єкта владних повноважень прийнятим з порушенням та без урахування фактичних обставин справи,  тому звернувся з даним позовом до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 р. у справі № 200/15347/21 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від  10.09.2021 №057250003784 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 03.09.2021 з зарахуванням до страхового стажу роботи періоду роботи  з 01.03.2010 по 31.12.2010, з 01.12.2018 по 30.06.2021; до пільгового стажу роботи періоди з 17.04.2007 по 12.04.2008, з 11.01.2011 по 19.10.2011, з 29.06.2000 по 30.06.2000, з 31.12.2000 по 31.12.2000, з 18.09.2002 по 19.09.2002, з 30.07.2009 по 31.07.2009, з 01.01.2012 по 01.01.2012, з 31.12.2012 по 31.12.2012, з 01.03.2013 по 01.03.2013, з 01.05.2013 по 01.05.2013, з 01.03.2014 01.03.2014, з 01.05.2014 по 04.05.2014, з 01.06.2014 по 01.06.2014, з 01.07.2014 по 03.07.2014, з 01.08.2014 по 06.08.2014, з 01.09.2014 по  04.09.2014, з 01.10.2014 по 01.10.2014, з 01.02.2015 по 02.02.2015, з 01.11.2015 по 02.11.2015, з 01.12.2015 по 02.12.2015, з 01.01.2016 по 02.01.2016, з 01.02.2016 по 02.02.2016, з 01.03.2016 по 02.03.2016, з 01.04.2016 по 11.04.2016, з 11 01.05.2016 по 01.05.2016, з 01.06.2016 по 01.06.2016, з 01.07.2016 по 02.07.2016, з 01.09.2016 по 01.09.2016, з 01.02.2017 по 01.02.2017, з 01.03.2017 по 01.03.2017, з 01.07.2019 по 01.07.2019, з 01.02.2020 по 01.02.2020, з 01.04.2021 по 07.04.2021, з 01.08.2016 по 31.03.2021 відповідно до ч.3  ст.114 Закону України  “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та ст.14 закону України “Про пенсійне забезпечення”, застосувавши при розрахунку стажу пенсії роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8 Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від року працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст.14 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що управління від 10.09.2021 № 057250003784 відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи працівником, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії - не менше 25 років передбаченого частиною третьою статтею 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010 на підприємстві ВП “Шахта “Котляревська” ДП “Селедіввугілля”, через відсутність сплати страхових внесків, з 01.12.2018 по 30.06.2021 на підприємстві ВП “Шахта 1-3 “Новогродівська” ДП “Селедіввугілля” через відсутність сплати єдиного соціального внеску. Вказали, що підстав для врахування вищезазначених періодів роботи до пільгового стажу позивача немає. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 17.04.2007 по 12.04.2008 на підприємстві ТОВ “Ремшахтстрой, через відсутність довідок, які підтверджують пільговий характер роботи, з 11.01.2011 по 19.10.2011 на підприємстві ШБУ № 9 ТОВ “Шахтобудівельна компанія “Донецьшахтопроходка”, через відсутність довідок, які підтверджують пільговий характер роботи, відповідно до Порядку № 637. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.    
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України згідно паспорта серія НОМЕР_1 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.09.2021 №057250003784 за результатами розгляду заяви позивача від 03.09.2021 до пільгового стажу позивача не зараховано періоди з 17.04.2007 по 12.04.2008, з 11.01.2001 по 19.10.2011, оскільки відсутні документи повної зайнятості протягом робочого дня на підземних робота, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, для зарахування періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку про пільговий стаж. Зазначено, що пільговий стаж роботи становить 19 років 7 місяців 19 днів.
Роз`яснено право позивача оскарження вказаного рішення у разі незгоди з його прийняттям.
Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 позивач:
23.06.2000 прийнятий на шахту №2 “Новогродівська” ДП ДХК “Селидіввугілля” підземним електромонтером на дільницю підготовчих робіт (наказ №94к від 23.06.2000);
16.07.2001 звільнений за ст.40 КЗпроП України в зв`язку з ліквідацією підприємства (наказ №87к від 16.07.2001);
18.09.2002 прийнятий на ДВАТ ЦЗФ “Росія” електрослюсарем з повним робочим днем під землею (наказ 813к від 18.09.2002);
22.07.2003 звільнений за ст.38 КЗпроП України за власним бажанням (наказ №596к від 23.07.2003);
17.04.2007 прийнятий машиністом підземних установок з повним робочим днем в шахті підземним в ТОВ “Ремшахтобуд” (нак.95к від 17.04.2007);
12.04.2008 звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП (нак.90-к від 17.04.08);
27.10.2008 прийнятий на ДП “Селидіввугілля” ВП “Шахта Росія” машиністом підземних установок з повним робочим днем під землею (наказ №1293к від 27.10.2008);
10.01.2011 звільнений за ст.38 КЗпроП України за власним бажанням (наказ №34к від 10.01.2011);
11.01.2011 прийнятий прохідником з повним робочим днем під землею ТОВ “Шахтобудівельна компанія Донецькшахтопроходка” (нак.4к від 11.01.11);
19.10.2011 звільнений за ст.38 КЗпроП України за власним бажанням (нак.203к від 19.01.11);
28.11.2011 прийнятий на ДП “Селидіввугілля” ВП “Шахта 1/3 Новогродівська” підземним прохідником з повним робочим днем в шахті (наказ №181к від 28.11.2011).
28.11.2011 прийнятий на ДП “Селидіввугілля” ВП “Шахта 1/3 Новогродівська” підземним прохідником з повним робочим днем в шахті (наказ №181к від 28.11.2011).
Згідно розрахунку стажу ППВП ПФУ позивачу не зараховано до стажу періоди роботи: з 17.04.2007 по 12.04.2008, з 11.01.2011 по 19.10.2011, з 26.06.2000 по 02.07.2000, з 31.12.2000 по 31.12.2000, з 18.09.2002 по 19.09.2002, з 14.01.2009 по 01.03.2009, з 30.07.2009 по 31.07.2009, з 01.01.2012 по 01.01.2012, з 21.12.2012 по 31.12.2012, з 01.03.2013 по 01.03.2013, з 01.05.2013 по 01.05.2013, з 01.03.2014 по 01.03.2014, з 01.05.2014 по 04.05.2014, з 01.06.2015 по 01.06.2014, з 01.07.2014 по 03.07.2014, з 01.08.2014 по 06.08.2014, з 01.09.2014 по 04.09.2014, з 01.10.2014 по 01.10.2014, з 01.02.2015 по 02.02.2015, з 01.08.2015 по 31.09.2015, з 01.11.2015 по 02.11.2015, з 01.12.2015 по 02.12.2015, з 01.01.2016 по 02.01.2016, з 01.02.2016 по 02.02.2016, з 01.03.2016 по 02.03.2016, з 01.04.2016 по 11.04.2016, з 01.05.2016 по 01.05.2016, з 01.06.2016 по 01.06.2016, з 01.07.2016 по 02.07.2016 по 02.07.2016, з 01.09.2016 по 01.09.2016, з 01.02.2017 по 01.02.2017, з 01.03.2017 по 01.03.2017, з 01.07.2019 по 01.07.2019, з 01.02.2020 по 01.02.2020, з 01.04.2021 по 07.04.2021 року.
Страховий стаж складає 19 років 02 місяці 12 днів, додаткові роки за списком №1 – 13 років 0 місяців 0 днів, всього для розрахунку 32 роки 02 місяці 12 днів.
Періоди роботи позивача підтверджуються довідками №04-14/2978 від 02.09.2021, №111 від 04.08.2021, №26/334 від 25.08.2021 року.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за позивача сплачено страхові внески за звітні роки: 2000-2001 – ДВАТ Шахта №2 Новогродівська ДП ДХК “Селидіввугілля” (код ЄДРПОУ 00175248); 2002-2003 – ДВАТ “Шахта Росія” ДП ДХК “Селидіввугілля” (код ЄДРПОУ 00175260), ДВАТ ЦЗФ  “Шахта Росія” ДП ДХК “Селидіввугілля” (код ЄДРПОУ 00176466); 2008-2012 – ВП “Шахта Котляревська” ДП “Селидіввугілля” (код ЄДРПОУ 33621594); 2013-2021 – ВП “Шахта 1-3 “Новогродівська” ДП “Селидіввугілля” (код ЄДРПОУ 33621589).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту д)  абзаца 3 статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно частини  4 статті  24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637   (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 8 Порядку №637, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.
Відповідно до пункту 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.
Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Слід зазначити, що усі  записи в трудовій книжці про роботу позивача свідчать про зайнятість позивача повний робочий день в шахті.
При цьому, Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Крім того, в матеріалах справи наявні накази по підприємству про атестацію робочих місць позивача за Списком №1.
Суд наголошує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від  25.02.2021 у справі № 683/3705
Враховуючи, що позивач працював за вказаними професіями повний робочий день під землею,  які входять до переліку професій, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу періоди роботи позивача через відсутність довідок, які підтверджують пільговий характер роботи із зазначених у спірному рішенні підстав.
На виконання вимог ухвали суду першої інстанції відповідачем до суду надано відомості про періоди трудової діяльності позивача, а саме.
Періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати: з 29.06.2000 по 30.06.2000 (довідка від 25.08.2021 № 26/334), з 31.12.2000 по 31.12.2000 (довідка від 25.08.2021 № 26/334), з 18.09.2002 по 19.09.2002 (довідка від 02.09.2021 № 04- 14/2978), з 30.07.2009 по 31.07.2009 (довідка від 02.09.2021 № 04- 14/2978), з 01.01.2012 по 01.01.2012, з 31.12.2012 по 31.12.2012, з 01.03.2013 по 01.03.2013, з 01.05.2013 по 01.05.2013, з 01.03.2014 01.03.2014, з 01.05.2014 по 04.05.2014, з 01.06.2014 по 01.06.2014, з 01.07.2014 по 03.07.2014, з 01.08.2014 по 06.08.2014, з 01.09.2014 по  04.09.2014, з 01.10.2014 по 01.10.2014, з 01.02.2015 по 02.02.2015, з 01.11.2015 по 02.11.2015, з 01.12.2015 по 02.12.2015, з 01.01.2016 по 02.01.2016, з 01.02.2016 по 02.02.2016, з 01.03.2016 по 02.03.2016, з 01.04.2016 по 11.04.2016, з 11 01.05.2016 по 01.05.2016, з 01.06.2016 по 01.06.2016, з 01.07.2016 по 02.07.2016, з 01.09.2016 по 01.09.2016, з 01.02.2017 по 01.02.2017, з 01.03.2017 по 01.03.2017, з 01.07.2019 по 01.07.2019, з 01.02.2020 по 01.02.2020, з 01.04.2021 по 07.04.2021 (довідка від 04.08.2021 № 111).
Період перебування позивача у страйку: з 01.07.2000 по 02.07.2000 (довідка від 25.08.2021 № 26/334).
Період перебування позивача на курсах з відривом від виробництва: з 14.01.2009 по  01.03.2009 (довідка від 02.09.2021 № 04- 14/2978).
Стосовно не зарахування періодів роботи у зв`язку із наданням відпустки без збереження заробітної плати, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 №713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місця в календарному році.
Також, Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а та постанові від 26.03.2020  у справі №423/2860/16-а зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.
Таким чином зарахуванню до пільгового стажу позивача підлягає його перебування у відпустках без збереження заробітної плати в період з 29.06.2000 по 30.06.2000, з 31.12.2000 по 31.12.2000, з 18.09.2002 по 19.09.2002, з 30.07.2009 по 31.07.2009, з 01.01.2012 по 01.01.2012, з 31.12.2012 по 31.12.2012, з 01.03.2013 по 01.03.2013, з 01.05.2013 по 01.05.2013, з 01.03.2014 01.03.2014, з 01.05.2014 по 04.05.2014, з 01.06.2014 по 01.06.2014, з 01.07.2014 по 03.07.2014, з 01.08.2014 по 06.08.2014, з 01.09.2014 по  04.09.2014, з 01.10.2014 по 01.10.2014, з 01.02.2015 по 02.02.2015, з 01.11.2015 по 02.11.2015, з 01.12.2015 по 02.12.2015, з 01.01.2016 по 02.01.2016, з 01.02.2016 по 02.02.2016, з 01.03.2016 по 02.03.2016, з 01.04.2016 по 11.04.2016, з 11 01.05.2016 по 01.05.2016, з 01.06.2016 по 01.06.2016, з 01.07.2016 по 02.07.2016, з 01.09.2016 по 01.09.2016, з 01.02.2017 по 01.02.2017, з 01.03.2017 по 01.03.2017, з 01.07.2019 по 01.07.2019, з 01.02.2020 по 01.02.2020, з 01.04.2021 по 07.04.2021 року.
Що стосується перебування позивача на курсах з відривом від виробництва в період з 14.01.2009 по  01.03.2009, суд зазначає наступне.
Згідно записів трудової книжки, позивач направлений 14.01.2009 з підприємства  ДП “Селидіввугілля” ВП “Шахта Росія” на курси УКК міста Селидове з відривом від виробництва згідно наказу №46к від14.01.2009 року. Дата закінчення курсів 01.03.2009 року.
В період з 02.03.2009 по 06.04.2009 позивач проходив практику учнем прохідника з повним робочим днем під землею відповідно до наказу №25к від 02.03.2009 на тому ж підприємстві.
Таким чином, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами не спростовується, що період перебування позивача на курсах з відривом від виробництва  стався через виробничу необхідність, а тому період роботи позивача з 14.01.2009 по  01.03.2009, має бути зарахований до пільгового стажу позивача. 
Щодо вимоги позивача про зарахування до страхового стажу роботи періодів  з 01.03.2010 по 31.12.2010, з 01.12.2018 по 30.06.2021, суд зазначає наступне.
В спірному рішенні відповідача позивачу не зараховано вищезазначений період роботи позивача до страхового стажу через відсутність сплати єдиного соціального внеску.
Відповідно до     ст. 1 Закону  України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058  страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.
          Згідно зі  статтею 24 Закону № 1058-ІV     страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього     Закону     за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
          Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
          За приписами     ст. 113 Закону №1058     держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
          Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
          Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
          Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
          Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, на якому працював позивач, тому, саме внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
          Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а та у постанову від 31 жовтня 2019 року у справі №266/1994/17.
Суд дійшов висновку, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працював.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 113 Закону № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Посилання апелянта на  невідповідність та некоректність періодів, на його думку,  які суд І інстанції зобов`язує врахувати до страхового стажу, що зазначені в мотивувальній та резолютивній частинах рішення, колегія судддів зазначає, що зазначені, на думку апелянта , недоліки можливо усунути щляхом розяснення рішення, постановлення додаткового рішення або виправлення помилок. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 р. у справі № 200/15347/21 - залишити без задоволення.                                                                     
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 р. у справі № 200/15347/21 - залишити без змін.                                                                                                         Повне судове рішення складено 18 травня 2023 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко