ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«20» квітня 2023 року
м. Харків
справа № 643/162/23
провадження № 22ц/818/766/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                 Маміної О.В., Яцини В. Б.,
учасники справи: 
позивачка –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 , представник відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 року в складі судді Кононенко Т.О.
в с т а н о в и в:
У січні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області.

Не погоджуючись з ухвалою судді Міхальов А.І. через свого представника до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді скасувати, справу направити до Московського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не звернув увагу на те, що саме на підставі положень частини 1 статті 27 ЦПК України ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова зазначивши, що він має місце реєстрації у Салтівському районі м. Харкова. Вказав, що саме під час відкриття провадження у справі суд не пересвідчився у наявності інформації щодо місця перебування відповідача. Вважав, що у разі передання справи до іншого суду потрібно керуватись положеннями частини 1 статті 27 ЦПК України, так як позивачка самостійно виявила бажання розглядати справу за місцезнаходженням відповідача. Зазначив, що процесуальне законодавство не містить положень, які дозволяють позивачу самостійно протягом розгляду справи вирішувати питання підсудності, оскільки саме при подачі позову до суду у позивачки було право на вибір територіальної підсудності відповідно до положень частини 2 статті 28 ЦПК України. Вказав, що позивачка наразі мешкає у Чехії та отримала відповідний захист.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, ухвалу судді – скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що дана позовна заява підсудна Харківському районному суду Харківської області.

Як вбачається з матеріалів справи з 07 липня 2016 року ОСОБА_1  та ОСОБА_2  перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  (а.с.4,13,28,67). У січні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за його місцем реєстрації. До позовної заяви ОСОБА_1 надала копію паспорту ОСОБА_2 , де зазначено адресу реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с.9-12).
Аналогічна інформація міститься у відомостях відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області (а.с.19).

З копії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5-8).

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Вже після відкриття провадження у справі у березні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника до суду першої інстанції подала клопотання, в якому просила передати дану справу за її місцем реєстрації до Харківського районного суду Харківської області. Посилалася на те, що у разі задоволення клопотання відповідача щодо передачі справи для розгляду за місцем його тимчасового перебування за адресою: АДРЕСА_3 , вона не матиме змоги забезпечити явку ані свого представника, ані з`явитися самостійно для розгляду даної справи, оскільки на її утриманні перебуває малолітня дитина. 

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальні підсудність – це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу І ЦПК України.

Нормами процесуального закону передбачено, що завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого, правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно частини 2 статті 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача за його місцем реєстрації, яка їй була відома. Суд першої інстанції відкрив провадження у справі. Починаючи з дня відкриття провадження у справі, 07 лютого 2023 року, представниці позивачки подавали до суду неодноразово клопотання про розгляд справи за відсутністю позивачки та представників або розгляд справи в режимі відеоконференції, які залишено без задоволення. 02 березня 2023 року представник відповідача надав клопотання щодо примирення сторін, в якому зазначив адресу, за якою наразі тимчасово перебував відповідач та просив надати подружжю строк для примирення, зупинити провадження у справі, врахувати інформацію щодо тимчасового місця знаходження відповідача. Тобто, суд першої інстанції протягом місяця з моменту відкриття провадження у справі здійснював відповідні процесуальні дії, з урахуванням вимог закону залишаючи без уваги тимчасову зміну місця перебування відповідача. 07 березня 2023 року позивачка надала до суду клопотання про передачу справи для розгляду за її зареєстрованим місцем проживання. 

Дійсно, частиною 2 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь – кого з них.

Якщо проаналізувати частину 2 статті 28 ЦПК України позов щодо розірвання шлюбу може пред`являтися як за зареєстрованим місцем проживання, так і за зареєстрованим місцем перебування позивача за умови, по – перше, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, по – друге, якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. 

Разом з тим, як вбачається з змісту цієї статті мова йде про вибір підсудності позивачем під час подання позову, а не про зміну підсудності за клопотанням позивача під час розгляду справи. Якщо це стосується виключної підсудності, суд навіть за відсутності клопотань учасників справи за своєю ініціативою направляє справу за відповідною підсудністю. Із змісту позову вбачається, що позивачка просила тільки розірвати шлюб. Питань щодо поділу нерухомого майна подружжя не ставилося.
В нашому випадку за наявності таких обставин позивачка мала право на обрання пільгової альтернативної підсудності лише при поданні позову до суду. 

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд в порушення вимог статей 27, 28 ЦПК України, передав справу на розгляд за зареєстрованим місцем проживання позивачки, не врахувавши, що позивачка подала позов за відомим їй зареєстрованим місцем проживання відповідача, що це не виключна підсудність і що зміна підсудності в цьому випадку за статтею 28 ЦПК України не застосовується. При цьому слід звернути увагу на те, що статус відповідача як внутрішньо переміщена особа, на що посилався представник відповідача в клопотанні про примирення, скасований. Адреса реєстрації відповідача залишилася в Салтівському районі м. Харкова, що є територією Московського районного суду м. Харкова. 

Разом з тим, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачка наразі мешкає у Чехії та отримала відповідний захист доказами не підтверджено.

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до Московського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не спір по суті, питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.379, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити.
Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 року – скасувати. Справу направити до Московського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                  О.В. Маміна

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 квітня 2023 року.