ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/3709/22	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, 
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
 головуючого судді Савицького Я.Ф.,
          суддів: Колоколова С.І.,
                                                          Разюк Г.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на ухвалу Господарського суду Одеської області
від 18 січня 2023 року (повний текст складено 18.01.2023)
у справі №916/3709/22
за позовом: Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: 
1. Фонду державного майна України,
2. Головного управління Держгеокадастру в Одеській області,
3. Державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві»
до відповідачів: 
1. Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області,
2. Болградської районної державної (військової) адміністрації,
3. Приватного підприємства “Шанс-2016”
про: визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права оренди, зобов`язання звільнити земельну ділянку, -

суддя суду першої інстанції: Шаратов Ю.А.
час та місце винесення ухвали: 18.01.2023, м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 заступник керівника Одеської обласної прокуратури (прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України (позивач-1), Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (позивач-2), Державного підприємства (ДП) “Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» (позивач-3) до відповідачів: Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області, Болградської районної державної (військової) адміністрації, Приватного підприємства “Шанс-2016” з вимогами про:
- визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки від 11.05.2022 за №4, укладеного Павлівським сільским головою із ПП “Шанс-2016” (ЄДРПОУ 40511478) (реєстраційний номер № 3-UA51060150000016544-00001-КН);
- скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 11.05.2022 за №4 в Книзі реєстрації землеволодінь і землекористувань в умовах воєнного стану на території Болградського району Одеської області за № 3-UA51060150000016544-00001-KH, яку здійснено головним спеціалістом відділу економіки та агропромислового розвитку Болградської районної державної (військової) адміністрації Руновою Т.П. (порядковий номер №00003, Том №1, Розділу №1);
- усунення перешкод у користуванні ДП “Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві” земельною ділянкою із кадастровим номером 5120485200:01:001:0001 площею 693,8848 га шляхом зобов`язання ПП “Шанс-2016” звільнити земельну ділянку з кадастровим номер 5120485200:01:001:0001 площею 693,8848 га, розташовану на території Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області (за межами населеного пункту).
Прокурор стверджує про порушення інтересів держави та суспільних інтересів, оскільки Державне підприємство “Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві” було позбавлене права користування земельною ділянкою державної власності, яка знаходиться у безстроковому користуванні останнього, внаслідок незаконних дій органу місцевого самоврядування - Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області, а саме: передачі в оренду вказаної земельної ділянки Приватному підприємству «Шанс-2016».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.01.2022 у справі №916/3709/22 (суддя Шаратов Ю.А.) позовну заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури та додатки до неї повернуто заявнику без розгляду. 
Ухвала місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:
- абзац 3 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, зокрема заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній;
- прокурором у позові не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва в суді інтересів держави в особі ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві», згідно із ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України;
- ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.12.2022 позовну заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишено без руху та встановлено строк на усунення встановлених судом недоліків позовної заяви шляхом надання до суду обґрунтування наявності підстав у прокурора для здійснення представництва в суді інтересів держави в особі Державного підприємства “Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві”, згідно із ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.  Роз`яснено заступнику керівника Одеської обласної прокуратури, що при невиконанні вимог даної ухвали, позовна заява вважається неподаною та повертається заявнику;
- прокурор у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви в частині належного обґрунтування підстав для здійснення прокуратурою представництва в суді інтересів держави в особі Державного підприємства "Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві", яке не є суб`єктом владних повноважень;
- суд не визнав належним обґрунтуванням підстав для здійснення прокуратурою представництва наданий заступником керівника Одеської обласної прокуратури лист від 05.01.2023 №15/1/1-34ВИХ-23 (вх. №516/23), в якому зазначено, що Верховний Суд під час розгляду справи №904/6691/20 у постанові від 12.12.2022, зробив висновок про наявність у органів прокуратури підстав для здійснення представництва в суді товариства, заснованого на державній власності, та підпорядкованого органу виконавчої влади – Кабінету Міністрів України.  Зазначивши, що правовідносини у вказаній справі подібні до правовідносин, які наразі є предметом розгляду Господарським судом Одеської області у справі №916/3709/22, прокурор вважав правомірним, доцільним та доведеним підстави для представництва Одеською обласною прокуратурою інтересів держави в особі Фонду державного майна України, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та ДП “Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві”;
- з огляду на не усунення прокурором вказаних судом недоліків позовної заяви, остання була повернута заявнику без розгляду на підставі ч.ч. 4, 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України;
- крім того, суд першої інстанції зазначив, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків відповідно до ч.8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 у справі №916/3709/22 скасувати та направити матеріали позовної заяви прокурора до Господарського суду Одеської області для вирішення питання про відкриття провадження у справи №916/3709/22.
Прокурор вважає, що зазначена ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, а саме: ст.ст. 47 та 162 Господарського процесуального кодексу України.
Апелянт зазначає, що ним виконані вимоги ухвали суду першої інстанції від 30.12.2022 (про залишення позовної заяви без руху) та надано до суду додаткове обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави, зокрема, в особі ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві».
Скаржник вказує на неврахування місцевим господарським судом правових висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 25.08.2022 у справі №904/6691/20, в якій зроблено висновок про доцільність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі акціонерного товариства «Укрексімбанк».
Так, прокурор звертає увагу, що у пунктах 52-60, 64-66 наведеної постанови вказано, що акціонерне товариство є стороною правочину, а також державною компанією, функції управління яким здійснює Кабінет Міністрів України. Державне майно є матеріальною основою держави, право власності якої як і інших суб`єктів, відповідно до ст. 321 ЦК України є непорушним. Акціонерні товариства, засновником і єдиним акціонером яких є держава в особі органів виконавчої влади, мають спеціальний правовий режим майна порівняно з іншими господарськими товариствами, які створюються у загальному порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Водночас, з посиланням на приписі ст. 47 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів і кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно, апелянт зауважує, що обласна прокуратура звернулась до суду не лише в інтересах ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві», а також в інтересах засновника останнього, розпорядника земельних ділянок та територіального органу контролю за додержанням вимог земельного законодавства, а саме: Фонду державного майна України (враховуючи, що майновий комплекс ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» переданий до сфери управління Фонду державного майна. Окрім того, Фонд державного майна України є засновником ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві»), ГУ Держгеокадастру в Одеській області (останнє є розпорядником спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення).
Однак, судом першої інстанції наведене не враховано і, як наслідок, в оскаржуваній ухвалі відсутнє будь-яке обґрунтування підстав повернення позову прокурора в частині цих позивачів. Наявність (відсутність) підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі цих органів судом взагалі не досліджувалась.
Таким чином, за твердженням апелянта, оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області порушує право прокурора, Фонду державного майна України та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (позивачів у справі) на доступ до правосуддя.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 у справі №916/3709/22; вирішено у відповідності до приписів ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, за якими апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви розглядається без повідомлення учасників справи, розглянути дану справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Відзиву на апеляційну скаргу від жодного відповідача до Південно-західного апеляційного господарського суду не надходило, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною першою ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану та у зв`язку із перебуванням головуючого судді Савицького Я.Ф. у відпустці з 07.03.2023 по 17.04.2023, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 у справі №916/3709/22 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, дослідивши документи, наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. 
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
У ст. 53 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
Приписами ч. 4 ст. 53 зазначеного Кодексу прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання щодо представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Згідно з абзацами 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.
Абзац 3 ч. 3 цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.
Згідно із ч. 6 ст. 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 та від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанову від 27.02.2019 у справі №761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
Здійснивши аналіз абзацу 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У постанові ж від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та додатково зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому, поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 констатувала, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 ч. 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. У контексті цього засадничого положення ч. 2 ст. 19 Конституції України відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави (аналогічна позиція застосована КГС ВС у постанові від 13.12.2022 у справі №927/682/20).
Вказаний висновок було підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц. Водночас Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до ст. 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень. Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.
На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №923/876/16). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18).
Наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду знайшли своє відображення і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2022 у справі №914/2656/21, постановах Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №927/682/20, від 13.12.2022 у справі №925/846/21, від 16.08.2022 у справі №927/717/20).
Відповідно до ст. 170 Цивільного кодексу України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.
Як вже зазначалось, позов у цій справі прокурором подано в інтересах держави, зокрема, в особі Державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві», як належного постійного користувача земельної ділянки із кадастровим номером 5120485200:01:001:0001 площею 693,8848, з посиланням на відсутність будь-якої реакції з боку останнього щодо неправомірного передання в оренду вказаної земельної ділянки Приватному підприємству “Шанс-2016”.
Однак, апеляційний суд зазначає, а прокурор не спростовує, що ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, бездіяльність якого могла би бути підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Отже, позовна заява у відповідній частині подана не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державної установи, проте, прокурор, зважаючи на викладене та наведені положення законодавства, не має повноважень на ведення справ за такими вимогами.
Даний висновок апеляційної колегії цілком узгоджується із позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладена у постанові від 07.06.2022 у справі №909/835/18, та яка в подальшому послідовно підтримується судом касаційної інстанції в аналогічній категорії спорів (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №909/83/19, від 16.08.2022 у справі №927/717/20).
Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором у позові не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва в суді інтересів держави в особі ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві», згідно із ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.
Посилання прокурора на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.08.2022 у справі №904/6691/20 апеляційна колегія розцінює критично, оскільки підстави позову та зміст правовідносин у вказаній справі та у даній справі - №916/3709/22 не є подібними. 
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.
Як зазначалось вище, врахувавши порушення прокурором положень абзацу 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", не усунення останнім недоліків позовної заяви в частині належного обґрунтування підстав для здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі Державного підприємства "Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві", яке не є суб`єктом владних повноважень, суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Судова колегія не може погодитись з діями місцевого господарського суду щодо повернення позовної заяви і з огляду на те, що стаття 47 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. 
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права або обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
З огляду на матеріали справи вбачається, що позовна заява подана прокурором в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві».
Тобто, крім ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» у даній справі наявні ще 2 позивача, представництво яких прокурором з боку суду першої інстанції не викликало питань у останнього. 
При цьому у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Судова колегія звертає увагу на те, що у Господарського суду Одеської області не виникло жодного зауваження або вимог щодо позовної заяви у справі №916/3709/22 в частині позивачів - Фонду державного майна України, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, у тому числі – щодо обґрунтування наявності підстав для представництва останніх прокурором.
Повертаючи позовну заяву без розгляду, судом першої інстанції не враховано той факт, що позовну заяву пред`явлено прокурором в інтересах держави в особі ще двох позивачів (крім ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві»), які є самостійними юридичними особами.
Ураховуючи наведене, виходячи з правового аналізу вказаних норм та того, що кожен із позивачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно, колегія суддів вважає, що за наявності у Фонду державного майна України та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області процесуального статусу позивача зі справи, правові підстави для повернення позову у цій справі №916/3709/22 у суду першої інстанції були відсутні.
Разом з цим, варто наголосити, що виходячи з аналізу п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, в якому суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора необхідно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду) та правових позиції Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах від 05.10.2021 у справі №925/1214/19, від 21.12.2022 у справі №904/8332/21, згідно з якими залишення позову прокурора без розгляду після відкриття провадження у справі стосується виключно випадків, коли прокурор правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах в обраний прокурором спосіб, проте не підтвердив наявності підстав для представництва інтересів держави в особі цього органу в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", слід дійти висновку, що у даному висновку питання щодо залишення позову без розгляду повинно було вирішуватись на підставі п. 2 ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
У наведеному контексті апеляційною колегією враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.10.2021 у справі №925/1214/19, де зазначено, що за своєю правовою природою залишення позову без розгляду, що унормовано статтею 226 Господарського процесуального кодексу України, є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених указаною статтею недоліків або дій цієї особи. Наведений у статті 226 Господарського процесуального кодексу України перелік підстав для залишення позову без розгляду є вичерпним.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом повернено позовну заяву без розгляду у справі №916/3709/22 передчасно, без врахування вищенаведених норм Господарського процесуального кодексу України та правових позицій Верховного Суду у вирішенні відповідних питань.
Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
При цьому, ч. 1 ст. 8 названого Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Відтак, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками оскаржуваної ухвали та вважає, що місцевий господарський суд прийняв помилкове рішення про наявність процесуальних підстав для повернення позовної заяви.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За приписами ч.3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви, справа повертається на розгляд до суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що з вищенаведених мотивів оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню, а матеріали справи підлягають передачі до місцевого господарського суду для вирішення питання про відкриття провадження, за цим позовом, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.
У зв`язку із скасуванням ухвали місцевого господарського суду з числа зазначених у частині 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду справи згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, 275, 280, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 у справі №916/3709/22 скасувати.
Матеріали справи №916/3709/22 направити до Господарського суду Одеської області для вирішення питання щодо відкриття провадження за позовною заявою.
Постанова відповідно ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

          Головуючий суддя                                                                           Савицький Я.Ф.

          Суддя                                                                                                               Колоколов С.І.

                 Суддя                                                                                             Разюк Г.П.