ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 травня 2023 року           справа №200/2943/21-а 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Геращенка І.В., Блохіна А.А.,
за участі секретаря судового засідання Передерія Є.О.,
представника позивача Литвиненка В.І.,
представників відповідачів Вахатової І.О., Зуб Г.В., Винятинської І.М., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Литвиненка Віталія Івановича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 200/2943/21-а (головуючий І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

                                                ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 18 лютого 2021 року № 80-ЛК;
- поновити позивача на посаді начальника відділу нагляду у будівництві, котлонагляді та за підйомними спорудами;
- стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову зазначив, що звільнення є незаконним, порушує право на працю та державну службу, і є моббінгом.
Протиправність також підтверджується відсутністю повноважень у Фольварчука Ф.М. на підписання спірного наказу; перебуванням Фольварчука Ф.М. у відстороненні від виконання посадових обов`язків; порушенням прав викривача корупції; порушенням обов`язку повідомлення про ліквідацію державного органу; незаконністю ліквідації Головного управління Держпраці у Донецькій області; порушенням права на державну службу при фактичній реорганізації державного органу; порушенням переважного права на залишення на роботі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
За обставинами справи відбулася саме реорганізація, а не ліквідація ГУ Держпраці в Донецькій області, тому відповідач був зобов`язаний працевлаштувати позивача у новоствореному органі - Східному міжрегіональному управлінні.
Суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду та Першого апеляційного адміністративного суду по аналогічним справам.
Відповідачем не надано доказів пропонування позивачу всіх наявних вакантних посад, як станом на дату ознайомлення із попередженням про звільнення, так і перед самим звільненням.
Суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідачем застосовані норми п.1 ч. 1, ч. 3 ст. 87 ЗУ № 889 від 10.12.2015 «Про державну службу», які суперечать самому Закону, Конституції України та які в подальшому були виключені самим законодавцем.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.
Представники відповідачів заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" від 26 серпня 2020 року № 762 постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області, утворити Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права.
Пунктом 3 цієї постанови визначено, що Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують виконувати свої повноваження та функції до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці; здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Державну службу з питань праці.
Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, що утворюється згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступником Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови.
Наказом Державної служби України з питань праці від 04.09.2020 № 107 "Про утворення Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці" вирішено питання про утворення як юридичної особи публічного права Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці.
Наказом Державної служби України з питань праці від 28.09.2020 № 122 "Про ліквідацію Головного управління Державної служби України з питань праці" вирішено питання про ліквідацію як юридичної особи публічного права Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, призначено головою ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Г.В., серед іншого, наказано голові ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області забезпечити дотримання порядку звільнення працівників, повідомлення територіального органу Державної служби зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільнення працівників, своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видачу необхідних наказів та підписання необхідних документів.
Згідно інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Головне управління Держпраці у Донецькій області перебуває в стані припинення з 29.09.2020, номер запису 1002711100014001810 на підставі рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 43866127 з 13.10.2020, номер запису: 1002711020000002526.
Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області "Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області" від 29.09.2020 № 1172 затверджено персональний склад ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, членом якої є головний державний інспектор відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці - Фольварчук Федір Миколайович.
02.10.2020 наказом голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Г.В. № 1204 затверджено План заходів, пов`язаних з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, пунктами 2 та 6 якого визначено здійснення письмового персонального попередження всіх працівників Головного управління Держпраці у Донецькій області та здійснити заходи щодо працевлаштування працівників Головного управління Держпраці у Донецькій області, що ліквідується, звернувшись до державної служби зайнятості (у разі необхідності) після затвердження штатного розпису Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці.
Згідно наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області "Про визначення заступника Голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області зі змінами від 31.12.2020 № 1508 головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці Фольварчука Федора Миколайовича визначено заступником Голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області.
ОСОБА_1 займав посаду начальника відділу нагляду у будівництві, котлонагляді та за підйомними спорудами управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Донецькій області.
08.10.2020 позивач попереджений про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області. Попередження підписано головою ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Г.В. (а.с.174 том 1)
03.02.2021 позивач звернувся до ГУ Держпраці в Донецькій області з заявою про забезпечення права позивача на працю шляхом переведення на посаду начальника відділу до Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. (а.с.22-23 том 1)
Листом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 15.02.2021 № 20/87-ЛК/21 позивача повідомлено, що при ліквідації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби (а.с.25 т.1)
Лист Східного міжрегіонального управління державної служби України з питань праці від 12.02.2021 № П/595 містить аналогічну позицію (а.с.26 т.1)
Між тим, 15.02.2021 позивача запрошено для отримання пропозицій для подальшого працевлаштування у Східному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці. (а.с.179 т.1)
Як свідчать результати розгляду запропонованих посад від 17.02.2021 позивачу запропоновано чотири посади у Східному міжрегіональному управлінні: головного державного інспектора відділу нагляду північно-східного напрямку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки (м. Сєвєродонецьк); головного державного інспектора відділу нагляду південно-західного напрямку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки (м. Сєвєродонецьк); головного державного інспектора відділу нагляду східного напрямку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки (м. Сєвєродонецьк); головного державного інспектора відділу нагляду північного напрямку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки (м. Краматорськ). (а.с.169-170 т.1)
Позивач від запропонованих посад відмовився, що підтверджується його підписом.
Наказом заступника голови ліквідаційної комісії Ф. Фольварчука № 80-ЛК від 18.02.2021 позивача звільнено 18.02.2021 з посади у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». (а.с.20 т.1)
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що за нормами чинного на час звільнення позивача Закону №889 пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Оцінка суду.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» ( далі Закон № 889-VIII) .
Згідно з вимогами частини першої статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Частинами першою, другою та третьою статті 5 Закону № 889-VIII передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Положеннями пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII передбачено, що державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Згідно частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 
1-1) ліквідація державного органу.
За змістом абзацу першого частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. 
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин врегульована положеннями Закону №889-VIII, що виключає застосування КЗпП України до спірних правовідносин.
На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон №889-VIII в редакції Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, який набрав чинності 13 лютого 2020 року.
Отже, за приписами частини третій статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби: - зобов`язаний попередити державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів; - може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).
Тобто, пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Вищенаведені норми були чинними на момент їх застосування до спірних правовідносин та неконституційними не визнавалися.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/11024/20 та 02 червня 2022 року у справі № 420/3541/20, від 16 вересня 2022 року у справі № 640/15938/20.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин не застосовуються норми КЗпП щодо обов`язку роботодавця одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, оскільки статтею 87 Закону № 889-VIII, який є застосовним до спірних правовідносин, на час звільнення позивача суб`єкт призначення мав право, а не обов`язок, пропонувати працівникові вакантні посади при його звільненні як за п. 1, так і за п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII.
На підставі частин другої, третьої статті 81 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.
Відповідно до статті 87 ЦК України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
Цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права.
Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.
Згідно зі статтею 82 ЦК України, на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
На підставі частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Частиною другою статті 104 ЦК України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно зі статтею 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.
Територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватись, ліквідовуватись, реорганізовуватись керівником центрального органу виконавчої влади як структурні підрозділи апарату центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, та Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що ліквідація юридичної особи публічного права, на відміну від ліквідації юридичних осіб приватного права, має певні особливості, що обумовлені відмінностями в їхньому правовому статусі.
Зокрема, особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган.
Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою.
У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їхньої передачі іншим органам виконавчої влади.
Таким чином, для вирішення питання про те, що саме мало місце - ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади.
Якщо внаслідок ліквідації державного органу його функції були передані іншому чи новоутвореному державному органу, то в такому випадку має місце не ліквідація, а реорганізація державного органу.
Як встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України № 762 від 26.08.2020 "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" ліквідовані як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області та утворено Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права.
Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, що утворюється згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступником Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови.
Отже, оскільки виконання завдань та функцій ліквідованого Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області покладено на новостворений територіальний орган - Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, колегія суддів погоджується з апелянтом, що в спірних правовідносинах мала місце не ліквідація державного органу, а його реорганізація.
Однак, колегія суддів вважає, що неправильне формулювання відповідачем причини звільнення (пункт 1-1) частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII замість пункт 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII не є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 420/2523/21.
При цьому суд зазначає, що зміна зазначеної у спірному наказі підстави для звільнення не є поновленням порушеного, на думку позивача, права, який в межах позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги не висував вимогу про зміну підстав для звільнення, а по суті спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини та приписи законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача без пропонування йому вакантних посад на час попередження (звільнення), є законним, правомірним, відповідає вимогам Закону № 889-VIII.
У зв`язку з відсутністю правових підстав для поновлення позивача на роботі, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.
Щодо доводів позивача стосовно неправильного з`ясування судом першої інстанції меж повноважень комісії з припинення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі Порядок №1074).
Згідно пункту 18 Порядку № 1074 до комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу (далі - комісія) з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно органу виконавчої влади або територіального органу.
За приписами пункту 16 Порядку № 1074 у складі комісії з припинення органу виконавчої влади за рішенням голови комісії визначаються заступники голови комісії - представники органу виконавчої влади, що припиняється, або утвореного органу виконавчої влади, або органу виконавчої влади, до якого переходять права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, один з яких за рішенням голови комісії у разі його відсутності чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин виконує обов`язки голови комісії.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом Державної служби України з питань праці від 28.09.2020 № 122 "Про ліквідацію Головного управління Державної служби України з питань праці" призначено головою ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Г.В.
Наказом голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Г.В. від 31.12.2020 № 1508 визначено заступником голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області (Головного управління Держпраці у Донецькій області) Фольварчука Федора Миколайовича.
Пунктом 2 цього наказу встановлено, що у разі відсутності голови ліквідаційної комісії чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин , виконання обов`язків голови комісії покладаються на заступника голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області(Головного управління Держпраці у Донецькій області) Фольварчука Федора Миколайовича.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, спірний наказ був підписаний саме заступником Голови ліквідаційної комісії Федором Фольварчуком, що відповідає наведеним вище положенням Порядку № 1074.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Литвиненка Віталія Івановича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 200/2943/21-а -залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 200/2943/21-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 15 травня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 15 травня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                          І.В. Геращенко