Справа № 297/2890/22

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 

І м е н е м У к р а ї н и

16.06.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Фазикош Г.В., розглянувши в залі судових засідань, в м. Ужгороді, матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , за апеляційною скаргою її захисника - адвоката Естінко Т.Е. на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.09.2022,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Берегівського районного суду від 29.09.2022 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП – перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади , з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 496,20 грн судового збору.

В оскарженій постанові судді від 29.09.2022 вказано, що ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення за таких обставин.

27.09.2022, о 18 год., в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Косина» (територія Косонської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на виїзд з України прибула громадянка України ОСОБА_4 , яка на паспортний контроль пред`явила паспорт громадянки України для виїзду за кордон НОМЕР_1 . Під час внесення інформації до ПТК АПК «Гарт l/П» відбулося спрацювання БД «Ризик Перетин», за наявною у міжвідомчій базі даних інформацією було встановлено, що вищевказана громадянка України має в користуванні закордонний паспорт, виданий на установчі дані громадянки Угорщини ОСОБА_5 закордонний паспорт ВТ1232000 з використанням якого, громадянка України ОСОБА_4 заїхала на територію України 15.09.2022 в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Лужанка». Своїми діями ОСОБА_4 вчинила незаконний перетин державного кордону України без відповідних документів, передбачених ст.ст. 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Естінко Т.Е. просить зазначену вище постанову судді від 29.09.2022 скасувати, а провадження у даній справі закрити.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що із матеріалів справи про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_6 при перетині кордону на в`їзд в Україну, пред`явила паспорт громадянина Угорщини на ім`я ОСОБА_7 . Вказаний документ містить усі необхідні реквізити, виданий уповноваженим державним органом іншої держави підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника - ОСОБА_4 ; строком вказаного паспорта не закінчився на момент перетину кордону, що дає право на в`їзд або виїзд з держави, що узгоджується із вимогами Європейської Конвенції «Про громадянство», яка визнана та ратифікована Україною.

При цьому, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів щодо недостовірності вказаного документу.

Доказів того, що ОСОБА_4 в`їжджаючи в Україну надаючи на паспортний контроль дійсний паспорт громадянина Угорщини, діяла з прямим умислом на перетинання кордону у незаконний спосіб, без відповідних документів, суду не надано і у матеріалах справи таких доказів немає.

Апелянт вказує, що дії ОСОБА_4 не суперечать положенням ст.12 Закону України «Про державний кордон України», ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 (зі змінами) щодо вимоги про перетин кордону за дійсним паспортним документом, а також узгоджуються із приписами Європейської Конвенції «Про громадянство».

Висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП є хибними.

Разом з апеляційною скаргою захисником Естінко Т.Е. подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.09.2022. 

Про дату судового засідання судом першої інстанції ОСОБА_6 повідомлена не була.

Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_6 отримала тільки 18.02.2023.

В судові засідання, які були призначені на 19.05.2023 та 16.06.2023 ОСОБА_4 та її захисник Естінко Т.Е. не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Сторони про причини неявки апеляційний суд не повідомили, заяв та клопотань не подавали. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що пропущений на оскарження судового рішення строк необхідно поновити, апеляційну скаргу задовольнити із наступних підстав.

Встановлено, що судом першої інстанції 29.09.2022 справу про адміністративне правопорушення запроваджену щодо ОСОБА_6 розглянуто без її участі. Як слідує із наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення 9020207566296, відправлення вручено особисто 18.02.2023. апеляційну скаргу подану до місцевого суду 28.02.2023.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд визнає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, з метою недопущення порушення права ОСОБА_6 на захист та доступ до правосуддя, клопотання її захисника слід задовольнити, строк поновити.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Місцевим судом при розгляді справи вищенаведених вимог закону не дотримано, а складеному щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення та іншим матеріалам справи належної оцінки надано не було.

Диспозицією статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або у пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу чи без дозволу відповідних органів влади.

На підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення суд першої інстанції послався на наявні в матеріалах справи копію закордонного паспорта громадянина України та копію закордонного паспорта громадянина Угорщини.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 , перетинаючи кордон України у пункті пропуску «Косино» надала інспектору прикордонної служби паспорт громадянина України, однак перед цим заїжджаючи на територію України надала інспектору прикордонної служби паспорт громадянина Угорщини.

Вищевказане підтверджується як оформленими працівниками митного органу процесуальними документами, так і наведеними в апеляційній скарзі доводами.

Апеляційний суд констатує, що чинним законодавством в Україні відповідальності за множинне громадянство не передбачено.

Відповідно до вимог ч.3 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 (зі змінами), пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Цим же законом (п.п.12, 14 ч.1 ст.1) передбачено, що паспортний документ - це виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.

При цьому перевірка документів, тобто дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, здійснюється з метою встановлення їх дійсності та приналежності конкретній особі.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 , будучи громадянином України, має також закордонний паспорт громадянина Угорщини на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 , за яким вона 15.09.2022 перетнула державний кордон України як громадяника Угорщини. Вказаний документ містить усі необхідні реквізити, виданий уповноваженим державним органом іншої держави, підтверджує громадянство, посвідчує особу, дає право на в`їзд або виїзд з держави (і це узгоджується із вимогами Європейської Конвенції «Про громадянство»). 

Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 перетинала державний кордон поза межами пункту пропуску, також немає даних, які свідчать про підробку пред`явленого нею документу, його недійсність чи інші протиправні ознаки. 

Наведені вище обставини та докази свідчать про те, що у ОСОБА_3 є паспорт громадянина Угорщини, що є офіційним документом, достовірність якого не оспорюються, і який надає їй певні права, в тому числі й на в`їзд в Україну чи виїзд із України.

Доказів на спростування вказаних обставин апеляційному суду не надано і у справі такі відсутні.

Дії ОСОБА_2 не суперечать положенням ст.12 Закону України «Про державний кордон України», ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року (зі змінами) щодо вимоги про перетин кордону за дійсним паспортним документом, а також узгоджуються із приписами Європейської Конвенції» Про громадянство», ратифікованої Україною.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 вчинила спробу незаконного перетину державного кордону України у пункті пропуску без відповідних документів, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими й заслуговують на увагу.

Одночасно, апеляційний суд вважає, що позиція суду першої інстанції відносно тлумачення громадянства із запереченнями його множинності суперечить принципам Європейської Конвенції "Про громадянство" від 06.11.1997, ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006, згідно з якою Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст.17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави - учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці. 

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а тому постанова місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Естінко Т.Е. задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.09.2022 у даній справі щодо ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу захисника Естінко Т.Е. задовольнити. 

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.09.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 ОСОБА_2 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Фазикош