ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/5060/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року
у справі № 340/5060/22
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
01 листопада 2022 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачці середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 травня 2021 року по 30 вересня 2022 року включно;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 травня 2021 року по 30 вересня 2022 року включно.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 340/5060/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії  – задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачці середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28927,42 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судом зазначено, що позивачка має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.05.2021 року по день фактичного розрахунку 29.09.2022 року, але з врахуванням вимог ст.117 КЗпП України (в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022). Період затримки розрахунку при звільненні позивачки (затримка виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки) розраховується з 10.05.2021 по 29.09.2022 та складає 508 календарних днів. Розмір середнього заробітку позивачки, розрахований за правилами Порядку №100, за період з 10.05.2021 по 29.09.2022 становить 184180,48 грн. (362,56 грн. х 508), що в 6,4 разів перевищує суму грошової компенсації (28927,42 грн.), невиплатою якої у визначений законодавством строк позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги. 
Враховуючи правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 (провадження №К/9901/5696/20), суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачці виплат, може вважатися виплата у розмірі 28927,42 грн., яка є рівноцінною сумі виплат, несплатою яких у визначений законодавством строк позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги. 
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачці середній заробіток за неповний розрахунок при звільненні, то суд вказав, що належним способом захисту позову у цій частині буде стягнення вказаної вище суми на користь позивачки.
Не погодившись з рішенням суду, Військова частини НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, згідно якої   просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 340/5060/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що позивачку   виключено із списків військової частини НОМЕР_1 , проведено розрахунок та усі належні виплати, а наказ відповідача від 07.05.2021 №93, яким було проведено розрахунок при звільненні позивачки, не оскаржено. Скаржник зазначає, що оскільки при нарахуванні позивачці сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 117 КЗпП України відсутні. Звертає увагу, що ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 відкрито провадження у справі №340/2795/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку при звільненні.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачка проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 №93 позивачку, звільнену наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2021 №17-РС у запас за пп.а п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 09.05.2021 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Так, як вказує позивачка, в день звільнення з нею не  проведено остаточного розрахунку.
У зв`язку з чим, позивачка зверталася до суду з позовом та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі №340/3882/21 (набрало законної сили 21.10.2021) позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України «Про відпустки »за період з 2014 року по 2021 рік. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» за період з 2014 року по 2021 рік. 
На виконання рішення суду позивачці на її картковий рахунок в банківській установі 30.09.2022 зараховано грошові кошти в розмірі 28 927,42 грн..
Позивачка, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, звернулася до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Предметом спору у цій справі є відносини щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача відповідно до статті 117 КЗпП України.
Приписами статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Отже, приписами КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі № 812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що 09.05.2021 позивачку звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Матеріалами справи не підтверджено, що позивачка дала згоду на виключення її зі списків особового складу військової частини без проведення з нею усіх необхідних розрахунків.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі №340/3882/21 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України Про відпустки за період з 2014 року по 2021 рік. 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України Про відпустки за період з 2014 року по 2021 рік.
30.09.2022 року, на виконання рішення суду в адміністративній справі №340/3882/21, відповідачем нарахована та виплачена грошова компенсація позивачці.
Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивачка має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.05.2021 року по день фактичного розрахунку 29.09.2022 року, але з врахуванням вимог ст.117 КЗпП України (в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022).
Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.
Апеляційним судом досліджено зміст довідки відповідача, з якої вбачається, що розмір місячного грошового забезпечення позивачки складає 11239,36 грн., середньоденна сума грошового забезпечення на день звільнення останньої становить 362,56 грн. 
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що розмір середнього заробітку позивачки, розрахований за правилами Порядку №100, за період з 10.05.2021 по 29.09.2022 становить 184180,48 грн. (362,56 грн. х 508), а отже в 6,4 разів перевищує суму грошової компенсації (28927,42 грн.), невиплатою якої у визначений законодавством строк позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги.
Колегія суддів враховує, що Велика Палата у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц  вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 200/5764/20-а, від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20 щодо необхідності застосування статті 117 КЗпП України із урахуванням позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, а саме: слід обраховувати суму стягнення пропорційно розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять 100 відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Зі змісту довідки №280/ФЕС від 16.11.2022 вбачається, що загальна сума виплат, належних та виплачених позивачці при звільненні складає 32190,51 грн., а саме: грошове забезпечення в розмірі 3263,09 грн. та компенсація за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки у розмірі 28927,42 грн. (що виплачена на виконання рішення суду №340/3882/21).
Отже, невиплачена позивачці під час звільнення компенсація 28927,42 грн. дійсно становить 89,86% від суми виплат, належних позивачці при звільненні.
З цих підстав, керуючись вищезазначеними Великою Палатою Верховного Суду критеріями, оскільки правове регулювання відшкодування працівнику середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, за встановлених обставин у справі, виходячи з принципів пропорційності, справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виплата у розмірі 28927,42 грн. (89,86% від 32190,51) є справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачки виплат. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.
Колегія суддів зазначає, що скаржник, доводячи свою позицію щодо неправильного застосування судом першої інстанцій норм статті 117 КЗпП України, навів як приклад правильного застосування приписів цієї статті постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 940/1532/18, від 28 січня 2020 року у справі № 822/2663/15.
Апеляційний суд погоджується з тим, що питання про застосування приписів статті 117 КЗпП України у вимірі правовідносин, подібних до тих, які розглядаються в цій справі, не завжди мало однакову правову оцінку суду касаційної інстанції. Водночас треба зазначити, що після постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, яку, треба зауважити, ухвалено в часі пізніше, ніж постанови, які зазначив відповідач у апеляційній скарзі, викладена в ній позиція не піддавалася зміні (відступу) й саме на неї орієнтується колегія суддів, вирішуючи цей спір.
Щодо доводів скаржника про відкриття ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 провадження у справі №340/2795/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку при звільненні.
Так, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.
Апеляційним судом встановлено, що предметом спору у справі №340/2795/22 є визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 стосовно не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку в розмірі 112906,69 гривень за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2021 року по 24 березня 2022 року включно та стягнення цієї суми середнього заробітку. Підставою позову у справі №340/2795/22 є несвоєчасна виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, яка нарахована та виплачена 24.03.2022.
Натомість, предметом спору у справі, яка переглядається, є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачці середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 травня 2021 року по 30 вересня 2022 року включно, а підстава позову це несвоєчасна виплата позивачці при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки за період з 2014 року по 2021 рік, що нарахована та виплачена 29.09.2022.
Таким чином, апеляційним судом досліджено, що підстави позову у справі, яка переглядається, та у справі №340/2795/22, є різними.
В свою чергу, адміністративний позов містить підтвердження позивачкою, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Зворотні доводи скаржника свого підтвердження не знайшли.
Інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.          
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 340/5060/22 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 340/5060/22 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку   у випадках  та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко