ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 р. 	Справа № 520/19182/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 30.11.21  по справі № 520/19182/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Міністерства оборони України                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – Міноборони України, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають у неналежному розгляді звернення ОСОБА_1 від 03.08.2021 УМ-12892662;
- повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 03.08.2021 УМ-12892662 з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» та вирішити питання, порушені у зверненні по суті.
Позовна заява обґрунтована неналежністю розгляду поданого позивачем, як особою з інвалідністю внаслідок війни до Міноборони України, звернення, внаслідок розгляду останнього тимчасово виконуючим обов`язки директора Департаменту юридичного забезпечення Міноборони України, що є порушенням вимог ч.2 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», якими встановлено, що пропозиції (зауваження) осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів особисто, чого в даному випадку зроблено не було.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №480/1681/22 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ЄДРПОУ 00034022) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають у неналежному розгляді звернення ОСОБА_1 від 03.08.2021 УМ-12892662.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 03.08.2021 УМ-12892662 з дотриманням вимоги Закону України «Про звернення громадян».
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення  норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 по справі № 520/19182/21 скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано, що Департаментом юридичного забезпечення Міністерства оборони України спільно з визначеними співвиконавцями за дорученням керівництва Міністерства оборони України, в межах компетенції розглянуто заяву ОСОБА_1 з пропозиціями та зауваженнями від 03.08.2021, та направлено на адресу позивача лист-відповідь на вищезазначену заяву в порядку і строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян», що свідчить про належний розгляд звернення позивача. Отже, підстави для повторного розгляду такої заяви відсутні. 
Посилаючись на п. 1 розділу ІІ, п.п. 7-11 Положення про Департамент фінансів Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.05.2019 №242, наполягав на відсутності з боку посадових осіб Департаменту фінансів Міноборони України протиправної бездіяльності під час перевірки документів, які надійшли до Міноборони України для вирішення питання призначення (відмову в призначенні) одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців.
Зауважив, що судом першої інстанції, в порушення приписів ст. 72, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, не наведено мотивів відхилення аргументів відповідача, чим також порушено ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.
Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 27.01.2015.
03.08.2021 ОСОБА_1 через ДУ "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади звернувся до Міністерства оборони України із пропозицією-зауваженням № УМ-12892662 від 03.08.2021, в якій просив:
- встановити посадових осіб Департаменту фінансів МОУ, які готували та візували проект рішення (п.1 протоколу №59 від 10.04.2020) та членів Комісії, які приймали вищевказане рішення, внаслідок чого виникли підстави для звернення особи до суду по справі №480/3229/20 для відновлення порушених прав;
- вжити заходи щодо не допущення у майбутньому при аналогічних обставинах порушення прав осіб посадовими особами Департаменту фінансів МО України та членами Комісії;
- притягувати до відповідальності посадових осіб Департаменту фінансів МО України, які готували та візували проект рішення (п.1 протоколу №59 від 10.04.2020) та членів Комісії, які приймали вищевказане рішення, внаслідок чого виникла підстава у особи звернення до суду по справі №480/3229/20 для відновлення своїх прав;
- про результати розгляди пропозиції ОСОБА_1 повідомити, які заходи були вчиненні Міністром оборони України по кожному пункту пропозиції, або мотиви за якими не вчинялося жодних дії зазначених в пропозиції.
Листом від 18.08.2021 №298/3/2380 тимчасово виконуючим обов`язки директора Департаменту юридичного забезпечення Міноборони України надано відповідь на вказане звернення, в якій щодо питання протиправної бездіяльності посадових осіб Департаменту фінансів Міністерства оборони України зазначено, що згідно пункту 7 Положення про Департамент фінансів Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.05.2019 № 242 визначено, що Департамент відповідно до наданих повноважень перевіряє в межах повноважень документи, які надійшли для розгляду Міноборони питання про призначення (відмову в призначення) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та разом з визначеними структурними підрозділами Міноборони здійснює погодження проекту рішення відповідної комісії. Кожен член комісії вивчає матеріали, що подаються на розгляд Комісії, до її засідання. Пунктами 7-11 розділу III Положення визначено, що рішення Комісії приймаються відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови Комісії. Отже, в діях посадових осіб Департаменту фінансів Міноборони порушень не вбачається.
Також роз`яснено позивачу, що згідно статті 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Посилаючись на неналежний розгляд відповідачем його звернення від 03.08.2021, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України, які полягають у неналежному розгляді звернення ОСОБА_1 від 03.08.2021 УМ-12892662 та зобов`язання відповідача повторно розглянути вказане звернення ОСОБА_1 з дотриманням вимоги Закону України «Про звернення громадян», суд першої інстанції, виходив з їх обґрунтованості, оскільки в порушення приписів частини 2 статті 14 Закону України "Про звернення громадян", звернення позивача як особи з інвалідністю внаслідок війни, було розглянуто тимчасово виконуючим обов`язки директора Департаменту юридичного забезпечення Міноборони України, а не першим керівником Міноборони України. 
При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання порушенні у зверненні по суті, з огляду на їх передчасність, так як відповідь на звернення позивача була надана не уповноваженою особою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення переглядається в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96 (далі - Закон № 393/96).
Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом статті 3 Закону № 393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Статтею 4 Закону № 393/96 передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Згідно із положеннями статті 5 Закону № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Матеріалами справи підтверджено, що звернення ОСОБА_1 від 03.08.2021 відповідало вимогам статті 5 Закону №393/96, а тому підлягало розгляду відповідачем у встановлені законом строки та порядку з наданням оцінки усім вимогам та аргументам заявника.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення (частина 3 статті 7 Закону № 393/96).
Статтею 14 Закону № 393/96 передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.
Частиною 1 статті 15 Закону № 393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Згідно із статтею 19 Закону № 393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Аналізуючи наведені норми Закону № 393/96 колегія суддів зазначає, що пропозиція (зауваження) осіб з інвалідністю внаслідок війни, яка відповідає вимогам Закону №393/96 повинна бути прийнята, всебічно та повно розглянута особисто першим керівником державного органу, до якого вона подана.
В порушення зазначених норм, відповідачем було здійснено неналежний розгляд звернення позивача, що полягав у наданні відповіді на таке звернення неуповноваженою на це особою.
Так, матеріалами справи підтверджено, що 03.08.2021 ОСОБА_1 через Урядовий контактний центр подав пропозицію-зауваження реєстраційний номер УМ-12892662 (а.с. 4) до Міністра оборони України щодо вжиття заходів з усунення суспільно-небезпечних наслідків у вигляді зниження авторитету Міністерства оборони України.
До вказаної пропозиції-зауваження позивач додав копію посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується відповідною відміткою в кінці тексту документу та позначкою про прикріплені до нього файли.
Варто зауважити, що про наявність в ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни свідчить наявна в матеріалах справи копія посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 27.01.2015 (а.с. 12).
Разом з цим, у відповідь на вказане звернення від 03.08.2021 позивач отримав лист від 18.08.2021 № 298/3/2380, підписаний тимчасово виконуючим обов`язки директора Департаменту юридичного забезпечення Міноборони України полковником юстиції ОСОБА_2 .
При цьому жодних відомостей та посилань на відповідний документ щодо наявності у вказаної особи, станом на час розгляду звернення ОСОБА_1 , повноважень розглядати звернення осіб з інвалідністю внаслідок війни від імені Міністра оборони України (як першого керівника державного органу, до якого звернувся позивач) наведений лист від 21.08.2021 не містить.
Не надано таких доказів і під час судового розгляду даної справи (як в суді першої так і апеляційної інстанцій).
Отже, з наведеного слідує, що відповідач допустив неналежний розгляд заяви ОСОБА_1 з пропозиціями-зауваженнями від 03.08.2021, оскільки таке звернення було розглянуто не особисто Міністром оборони України, як першим керівником державного органу, а тимчасово виконуючим обов`язки директора Департаменту юридичного забезпечення Міноборони України, що є порушенням наведених вище вимог ч. 2 ст. 14 Закону № 393/96, відповідно до яких пропозиції (зауваження), зокрема, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів особисто.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій Міністерства оборони України, які полягають у неналежному розгляді звернення ОСОБА_1 від 03.08.2021 УМ-12892662, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.
Враховуючи встановлені судом першої інстанції та підтверджені в суді апеляційної інстанції обставини щодо розгляду звернення позивача без дотримання вимог Закону № 393/96, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 в даному випадку буде зобов`язаня Міністерства оборони України повторно розглянути звернення позивача від 03.08.2021 УМ-12892662 з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян». 
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 по справі № 520/19182/21 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова