Постанова
Іменем України 
 
29 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 756/11698/19
 
провадження № 61-6972св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ;
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ; 
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.  Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до                                 ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 10 вересня 1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року було розірвано. 
За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано гараж № НОМЕР_1 по                                                      вул. Добринінська, 5, ряд НОМЕР_2 у гаражно-будівельному кооперативі «Озерний-2» (далі - ГБК «Озерний-2») та автомобіль марки «Hyundai Accent», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . 
Оскільки згоди щодо добровільного поділу цього майна між ними не досягнуто, ОСОБА_1 просила визнати гараж по вул. Добринінська, 5, 
ряд 7, у ГБК «Озерний-2» у м. Києві, та автомобіль марки «Hyundai Accent»,                    2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя та у порядку поділу цього майна виділити ОСОБА_2 автомобіль марки «Hyundai Accent», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та гараж по вул. Добринінська, 5, ряд НОМЕР_2 , у ГБК «Озерний-2» у                            м. Києві, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь 229 518 грн 88 коп. грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у спірному майні.
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 пред`явлено до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що гараж по АДРЕСА_1 був придбаний ним під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 за кошти, отримані ним у подарунок від матері.
З цих підстав ОСОБА_2 просив суд визнати гараж по АДРЕСА_2 , у ГБК «Озерний-2» у м. Києві його особистою приватною власністю.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року у складі судді Жука М. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортний засіб «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_3 . У порядку поділу майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 транспортний засіб «Hyundai Accent», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку у спільному майні подружжя у розмірі 92 918 грн 00 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 у ГБК «Озерний-2» по вул. Добринінській, 5 у м. Києві особистою приватною власністю ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Судове рішення мотивовано тим, що спірний гараж є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , як майно набуте під час шлюбу, але за рахунок коштів, що належали йому особисто, оскільки вказаний гараж було придбано за рахунок грошових коштів, одержаних у дар від його матері - ОСОБА_4 . Право власності на спірний автомобіль набуто ОСОБА_2 під час перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 за кредитні кошти, використані в інтересах сім`ї, а тому цей транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки спірний транспортний засіб перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , він виявив бажання залишити цей автомобіль у своєму володінні, суд дійшов висновку про можливість стягнення з нього у порядку поділу майна подружжя компенсації за частку, що належить ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - задоволено.      Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року в частині поділу гаража скасовано й ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки                                 від 17 листопада 2022 року, визнано гараж, що за адресою: АДРЕСА_3 , гараж НОМЕР_1 ряд НОМЕР_2 , ГБК «Озерний-2», спільною сумісною власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порядку поділу майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 гараж, що за адресою: АДРЕСА_3 , гараж НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , ГБК «Озерний-2». Стягнуто з                                    ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі                            75 600 грн за належну їй на праві власності 1/2 частку гаража, що за адресою: АДРЕСА_3 , гараж НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , ГБК «Озерний-2». Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на гараж, що за адресою: АДРЕСА_3 , гараж НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , ГБК «Озерний-2».                       В іншій, неоскаржуваній частині, рішення Оболонського районного суду                        м. Києва від 23 листопада 2021 року залишено без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована, оскільки у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази тим обставинам, що для купівлі гаража у ОСОБА_2 були особисті кошти.
Цей переказ зарахований на поточний рахунок № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) від ОСОБА_4 не свідчить, що вона подарувала своєму сину грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, оскільки договір дарування між ними не укладався.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У липні 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права й процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Підставою касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу 
№ 756/11698/19 із Оболонського районного суду м. Києва.
 
У грудні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Суд апеляційної інстанції, на думку заявника, належно не дослідив зібрані у справі докази, не звернув увагу на те, що він довів належними та допустимими доказам факт придбання спірного нерухомого майна за особисті кошти, а тому дійшов помилкового висновку про скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
10 вересня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва                            від 19 червня 2018 року розірвано (а. с. 10, т. 1).
 
26 листопада 2008 року у ВАТ «Ощадбанк» відкрито на ім`я ОСОБА_2 поточний рахунок № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) в іноземній валюті 
(а. с. 20-21, т. 2).
 
17 грудня 2008 року на поточний рахунок № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) зараховано переказ від ОСОБА_4 у розмірі 20 000 доларів США, що підтверджується довідкою АТ «Державний ощадний банк України»                                      від 23 липня 2021 року № 1562 (а. с. 18, т. 2).
 
Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є його матір`ю.
 
25 грудня 2008 року ОСОБА_2 зняв з поточного рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) 18 870 доларів США 00 центі про, що свідчить квитанція ВАТ «Ощадбанк» від 25 грудня 2008 року № 1 (а. с. 22, т. 2).
 
17 червня 2010 року ОСОБА_2 набуто право власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_7 , гараж № НОМЕР_1 ряд НОМЕР_2 у                        ГБК «Озерний-2», що знаходиться по вул. Добринінська, 5 у м. Києві, Оболонський район, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру правочинів. 
 
Згідно з пунктом 4 цього договору ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 гараж за 21 685 грн. 00 коп., які повністю сплатив під час підписання договору.
 
11 вересня 2014 року ОСОБА_2 було укладено з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір № 910.26685, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 181 890 грн 00 коп. строком на 84 місяців для купівлі транспортного засобу марки «Hyundai Accent», 2013 року випуску (а. с. 59-60, т. 1).
 
За інформацією з Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві транспортний засіб Hyundai Accent, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстровано 11вересня 2014 року за ОСОБА_2 
(т. 1 а. с. 7).
 
Як вбачається з листа АТ «Ідея Банк» від 30 листопада 2018 року 
ОСОБА_2 виконав зобов`язання за кредитним договором № 910.26685          від 11 вересня 2014 року у повному обсязі (а. с. 200, т. 1).
 
З квитанцій АТ «Ідея Банк» щодо сплати ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 910.26685 вбачається, що після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу з ОСОБА_6 ), ним перераховано на погашення кредиту 95 357 грн 08 коп. (03 липня                              2018 року - 4 000 грн, 08 серпня 2018 року - 4 000 грн, 02 листопада                           2018 року - 4 000 грн, 29 листопада 2018 року - 3 027 грн 02 коп.,                                          29 листопада 2018 року - 72 330 грн 06 коп., 04 вересня 2018 року - 4 000 грн, 03 жовтня 2018 року - 4 000 грн) (а. с. 61-66, т. 1).
 
Згідно з висновком експертів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 17 вересня 2020 року № 24/206/13-3/432 ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai» моделі «Accent», реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на 08 вересня 2020 року становить 281 193 грн 
09 коп. (а. с. 93-108, т. 1).
 
Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 17 вересня 2020 року № 24/206/13-3/432 ринкова вартість спірного гаража, станом на 08 вересня 2020 року становить 151 520 грн (а .с. 93-108, т. 1).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша                   статті 61 ЦК України).
 
Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
 
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
 
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
 
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
 
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
 
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання гаража його особистою власністю, суд апеляційної інстанції виходив з того, що він не спростував презумпцію спільності майна подружжя. Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що грошовий переказ у розмірі                             20 000 доларів США не свідчить, що ОСОБА_4 подарувала своєму сину зазначені грошові кошти для придбання спірного гаражу. Крім того, зі змісту договору купівлі-продажу спірного гаражу від 17 червня 2010 року убачається, що він укладений за згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_8 (пункт 17). Відомостей про те, що спірний гараж є особистою приватною власністю подружжя вказаний договір купівлі-продажу не містить. 
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що у період з 2008 року по 2010 рік родина не купувала нічого цінного є недоречними, так як шлюб укладено 
10 вересня 1998 року, а розірвано 19 червня 2018 року. Сім`я перебувала у шлюбі в цей час та користувалась спільними коштами.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у справі, яка переглядається, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована, оскільки у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання спірного нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_2 . 
 
Послання заявника у касаційній скарзі на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду 
від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15, є безпідставними, оскільки правовідносини у цій справі та у справі, що переглядається, не є подібними.
 
Висновки суду апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара