ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 р. 	Справа № 480/6247/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, м. Суми  по справі № 480/6247/22
за позовом                ОСОБА_1  
до               Міністерства оборони України ,                ІНФОРМАЦІЯ_1                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ігнорування звернень, не пропонування підписати контракт добровольця, не виплати належних коштів і не надання статусу добровольця територіальної оборони міста Охтирка;
- зобов`язати Міністерство оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 присвоїти йому статус добровольця територіальної оборони міста Охтирка, видати відповідне посвідчення виплатити належні кошти.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 відмовлено в задоволенні позову.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що 24 лютого 2022 року позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою вступу добровольцем до територіальної оборони міста Охтирка і дій по відсічі та стримуванню збройної агресії Російської Федерації. В цей же час як боєць територіальної оборони міста Охтирка позивач невідкладно звернувся до військової частини НОМЕР_1 для виконання свого обов`язку та йому видали вогнепальну зброю та набої. Позивачем у військовій частині НОМЕР_1 було отримано повний боєкомплект для виконання бойових завдань. Вівся журнал обліку видачі зброї (АК-74) і амуніції (підсумка, патронів 5,45 мм., гранат). Ці документи були знищені у військовій частині НОМЕР_1 під час авіаційно-ракетного удару Російської Федерації 26.02.2022.
В послідуючому, в кінці лютого 2022 року, в березні, квітні 2022 року позивач виконував обов`язки як боєць територіальної оборони міста Охтирка. Підпорядковувався керівництву ІНФОРМАЦІЯ_1 , керівником якого є ОСОБА_2 . В якості бійця територіальної оборони міста Охтирка зі зброєю, виданою позивачу, займався виконанням логістичних і бойових завдань керівництва, в тому числі розвозив хліб та інші продукти на об`єкти, зазначені керівництвом (блокпости, дитячі садочки, школи і інше). Ці дії позивач виконував за вказівками, які йому надавав ОСОБА_2 і позивач безпосередньо контактував з посадовими особами центру комплектування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Крім того, 26.02.2022 під керівництвом і разом з ОСОБА_2 і іншими особами, приймав участь у затриманні озброєних дезертирів в місті Охтирка.
26.02.2022 він отримав поранення ноги. Про це інформував керівництво ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.03.2022 позивач письмово звернувся з рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіцера відділення комплектування ОСОБА_3 , в якому вказав, що доповідає як безпосередньому керівнику, що свої обов`язки виконував добросовісно як доброволець відповідно до Закону «Про основи національного спротиву». Позивач посилався в тому числі на статтю 24 Закону України «Про основи національного спротиву», в якій передбачено, що соціальний і правовий захист військовослужбовців, які беруть участь у заходах підготовки та виконання завдань територіальної оборони, здійснюється згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», просив виплатити всі належні йому згідно Закону України «Про основи національного спротиву» грошові кошти за виконання службових обов`язків та завдань, надати направлення до військового госпіталю. 
відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, ветераном військової служби, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 25.12.2014 (зв. бік а.с. 6).
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що 10.03.2022 ним було складено та подано рапорт на ім`я офіцера відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Зі змісту копії доданого позивачем до позовної заяви рапорту від 10.03.2022 встановлено, що у ньому ОСОБА_1 вказує про сумлінне виконання ним з 24.02.2022 обов`язків добровольця територіальної оборони міста Охтирка та просить повернути йому вогнепальну зброю, виплатити всі належні йому згідно Закону України «Про основи національного спротиву» грошові кошти за виконання службових обов`язків та завдань, надати направлення до військового госпіталю (а.с. 13-14). 
Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ігнорування вимог вищевказаного рапорту, а також щодо надання позивачу пропозиції укласти контракт добровольця, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено обов`язку районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки укладати контракт з особами, які виявили бажання стати членом добровольчого формування, надавати статус добровольця територіальної оборони, а отже ІНФОРМАЦІЯ_3 не було допущено протиправної бездіяльності стосовно позивача. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення (рапорт) позивача не було подане у встановленому порядку, а тому у відповідача 2 відсутній обов`язок розглядати таке звернення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Так, частиною 2 статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною третьою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
При цьому за приписами частини сьомої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до абз. 4 п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації на території Охтирського району Сумської області.
Закон України «Про основи національного спротиву», визначає правові та організаційні засади національного спротиву, основи його підготовки та ведення, завдання і повноваження сил безпеки та сил оборони та інших визначених цим Законом суб`єктів з питань підготовки і ведення національного спротиву.
За визначеннями, наведеними у вказаному законі: доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України; добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони; Сили територіальної оборони Збройних Сил України - окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони; територіальна оборона - система загальнодержавних, воєнних і спеціальних заходів, що здійснюються у мирний час та в особливий період з метою протидії воєнним загрозам, а також для надання допомоги у захисті населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій.
Відповідно до підпункту 2 п.1 ст.9 Закону України «Про основи національного спротиву» комплектування Сил територіальної оборони Збройних Сил України в особливий період здійснюється військовослужбовцями за контрактом, за призовом особами офіцерського складу та територіальним резервом.
Згідно п.3 ст. 9 цього Закону, до складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і підписали контракт добровольця територіальної оборони. Громадяни України зараховуються до складу добровольчих формувань територіальних громад за місцем своєї реєстрації. У разі введення воєнного стану громадяни України можуть зараховуватися до складу добровольчих формувань територіальних громад також безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Порядок утворення та діяльності добровольчих формувань територіальних громад, набуття та припинення членства в добровольчих формуваннях, визначений Положенням про добровольчі формування територіальних громад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449 (далі - Положення № 1449), відповідно до пункту 16 якого,  що членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони.
Статтею 8 Закону України «Про основи національного спротиву» визначено, що діяльність добровольчих формувань територіальних громад здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом.
Пунктом 19 Положення про добровольчі формування територіальних громад, встановлено, що особа, яка виявила бажання стати членом добровольчого формування, подає заяву на ім`я командира добровольчого формування. У заяві зазначається прізвище та власне ім`я особи, інформація про реєстрацію місця проживання (перебування) особи, інформація про освіту, інформація про місце роботи або вид діяльності, інформація про військово-облікову спеціальність (за наявності), обгрунтування бажання стати членом добровольчого формування.
До заяви додаються копії паспорта громадянина України, військово-облікового документа (обов`язково для чоловіків та за наявності в жінок), документа із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті), медичної довідки для отримання дозволу (ліцензії) на об`єкт дозвільної системи за формою 127/о (додаток 1 до Порядку).
Документи, що додаються до заяви особи, яка виявила бажання стати членом добровольчого формування, можуть бути отримані шляхом інформаційної взаємодії з відповідними державними органами.
Пунктом 21 цього Положення зазначається, що контракт добровольця територіальної оборони укладається між командиром добровольчого формування та особою, яка подала заяву щодо членства в добровольчому формуванні. Такі особи укладають контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки. Форма контракту добровольця територіальної оборони затверджується Міноборони.
Контракт добровольця територіальної оборони укладається в чотирьох примірниках. Примірники контракту добровольця територіальної оборони надаються члену добровольчого формування, командиру військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил, командиру добровольчого формування і керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про основи національного спротиву» облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.  
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 входить лише ведення військового обліку громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, в той час як безпосередньо питання укладання контракту з особами, які виявили бажання стати членом добровольчого формування, надання статусу добровольця територіальної оборони міста Охтирка належить до повноважень командира добровольчого формування, а не ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що законодавством не передбачено обов`язку районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки укладати контракт з особами, які виявили бажання стати членом добровольчого формування, надавати статус добровольця територіальної оборони, а отже, ІНФОРМАЦІЯ_3 не було допущено протиправної бездіяльності стосовно позивача.
Щодо зобов`язання Міноборони в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 присвоїти позивачу статус добровольця територіальної оборони міста Охтирка, видати відповідне посвідчення, виплатити належні кошти, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до Закону України «Про національний спротив» повноваженнями Міноборони у сфері національного спротиву є:
1) забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національного спротиву;
2) розроблення проектів законів та інших нормативно-правових актів з питань національного спротиву;
3) організація та забезпечення в межах відповідних видатків Міністерства оборони України належне фінансування і ресурсне забезпечення Сил територіальної оборони Збройних Сил України, Сил спеціатьних операцій Збройних Сил України та заходів підготовки громадян України до національного спротиву;
4) забезпечення накопичення озброєння, військової, спеціальної техніки, інших матеріальних ресурсів у непорушному запасі та мобілізаційному резерві для виконання завдань територіальної оборони;
5) формування та внесення у встановленому порядку пропозиції щодо обсягів фінансового забезпечення національного спротиву.
Відповідно до ст.23 Закону, фінансування та матеріально-технічне забезпечення національного спротиву здійснюються за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, а також з інших не заборонених законодавством України джерел.
Згідно зі ст.36 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №24, міська рада підготовлює і подає відповідним районним/обласним радам пропозицій до цільових місцевих програм підготовки територіальної оборони та підготовки населення України до участі в русі національного спротиву та участь в організації їх виконання. Підготовкою та виконанням таких програм займаються виконавчі органи відповідних рад. Тобто, місцева рада може затвердити комплексну місцеву програму щодо громадського порядку та безпеки, одним з розділів якої буде територіальна оборона, чи програма з організації і забезпечення заходів територіальної оборони та підготовки добровольчого формування територіальних громад до виконання її завдань, що визначатимуть всі пріоритети і напрямки діяльності у ці сфері, та фінансуватимуться за бюджетними програмами.
Таким чином, аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що Міністерство оборони України не має повноважень щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 присвоїти позивачу статус добровольця територіальної оборони міста Охтирка, видати відповідне посвідчення, виплатити належні кошти, оскільки правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачами регулюються в інший спосіб.
Щодо доводів апеляційної скарги про ігнорування ІНФОРМАЦІЯ_3 його звернень, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно із статтею 3 даного Закону, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Порядок звернення громадян передбачений статтею 5 Закон України «Про звернення громадян», відповідно до якої звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Приписами статті 7 Закон України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
У відповідності до статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядається і вирішується у термін не більше одного місяця від дня його надходження. Проте якщо питання у ньому не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо у місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Таким чином, у органу державної влади виникає обов`язок прийняти та розглянути звернення громадянина, лише в тому випадку, коли таке звернення оформлене належним чином і подане у встановленому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи позивач подав до суду лише копію рапорту на ім`я офіцера відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 10.03.2022, яка не містить відміток про прийняття та реєстрацію рапорту в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).
Проте, згідно копії журналу реєстрації вхідних документів ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 03.03.2022 по 31.03.2022 судом встановлено, що звернення (рапорт) від 10.03.2022 від ОСОБА_1 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходило та не реєструвалось (а.с. 48-52).
Слід зазначити, що  позивач стверджуючи про  подання звернення (рапорту) від 10.03.2022, копію якого надає до матеріалів справи, жодним чином не доводить, що даний рапорт  було  належним  чином подано (відправлено)  та, головне -    о т р и м а н о   адресатом, адже позивач, як особа зацікавлена у результатах розгляду рапорту від 10.03.2022 мав  пересвідчитись  у отриманні відповідного рапорту  і зажадати результату його розгляду. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення (рапорт) ОСОБА_1 не було подане у встановленому порядку, а тому у ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутній обов`язок розглядати таке звернення.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 480/6247/22 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.     
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 480/6247/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко