Постанова 
Іменем України                                       
10 травня 2023 року
м. Київ
справа № 344/20598/21
провадження № 61-3505св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -    ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу    ОСОБА_3 на рішення 
Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Атаманюка Б. М. від 03 листопада 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Баркова В. М., Девляшевського В. А., Луганської В. М., від 14 лютого 2023 року.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.                У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав.
2.                На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що її рідна сестра ОСОБА_5 з 2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час цього шлюбу у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
3.                 ІНФОРМАЦІЯ_2 її сестра померла. 
4.                Посилалася на те, що за життя сестра скаржилася на чоловіка, зокрема, що він не працював, регулярно вживав алкогольні напої, у стані сп`яніння проявляв агресію, бив її на очах у дитини, лікуватися не хотів. З цих причин сестра з дитиною проживала тривалий час разом з нею. 
5.                Зазначала, що через стан свого здоров`я ОСОБА_5 вже не могла доглядати дитину, у зв`язку із чим опікою дитини займалася вона, між ними склалися теплі стосунки. Батько не приділяв уваги сину до смерті сестри, а починаючи з січня 2021 року самоусунувся від виховання та утримання дитини.
6.                Вказувала, що ОСОБА_2 не працює, тривалий час зловживає алкоголем, хворіє туберкульозом, не лікується. Через контакт з батьком у свій час дитина лікувалася, а зараз стоїть на обліку у фтизіатра з приводу тубконтакту, саме з цих причин відвідує ДНЗ санаторного типу. Подальший контакт дитини з батьком може нести загрозу здоров`ю дитини. Крім того, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не спроможний подбати про дитину. Через поведінку відповідача існує серйозне побоювання за емоційний, психологічний та фізичний стан дитини, оскільки дитина систематично знаходиться в середовищі, що має руйнівний вплив на її свідомість та моральне виховання.
7.                Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд відібрати у 
ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення його батьківських прав та передати дитину їй на виховання.
Стислий виклад позиції відповідача
8.                 ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість його доводів. Зазначав, що проживання його малолітнього сина разом з його тіткою було зумовлене спочатку станом здоров`я його дружини, яка не могла самостійно доглядати дитину та на лікування якої потрібні були значні кошти, у зв`язку із чим він змушений був працювати за межами місця їхнього проживання. Після смерті дружини, позивачка переконувала його у необхідності продовження проживання дитини в селі, мотивуючи це потребою у збереженні психологічного здоров`я дитини. Зазначав, що довіряючи позивачці у питанні виховання дитини, маючи надію, що вона зможе хоча б частково замінити материнську турботу його сину, який сумує за покійною матір`ю, він погодився на подальший переїзд сина до позивачки до її квартири по АДРЕСА_1 . Після переїзду сина він у вільний від роботи час забирав його додому, надавав позивачці кошти на потреби дитини в сумі 1 000,00 грн на тиждень, жодних конфліктів між сторонами у цей період не було. Крім того, у вересні 2021 року він відкрив депозитний рахунок у АТ КБ «Приват Банк» для накопичення грошових коштів для дитини.
9.                Зазначав, що у жовтні 2021 року при падінні на будівництві він отримав травму (перелом лівої п`яткової кістки), внаслідок чого втратив працездатність та був обмежений у русі через встановлення металевих спиць та гіпсу. Через медичні протипоказання й обмеженість в русі він не міг ходити на роботу, забирати дитину з дитячого садка. 
10.            Стверджує, що алкоголем не зловживає. За даними місцевих органів охорони здоров`я та комунальних служб він не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, жодних скарг від мешканців його будинку на нього немає. При цьому згідно з обстеженням у Івано-Франківському обласному фтизіопульмонологічному центрі у його легенях не виявлено ознак туберкульозного характеру, які передаються повітряним шляхом.
11.            При цьому він приймає участь у вихованні дитини, забирає сина з дитячого садка.
12.            Вважає, що позов поданий ОСОБА_1 з метою впливу на нього при вирішенні судового спору щодо спадкування майна його померлої дружини (справа № 344/20303/21).
Основний зміст та мотиви судового рішення суду першої інстанцій
13.            Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимогОСОБА_1 відмовлено.
14.            Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не доведено підстав для відібрання дитини від батька, передбачених                  пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, як і того, що залишення дитини з батьком є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанцій
15.            Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 лютого 
2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 03 листопада 2022 року залишено без змін.
16.            Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , зазначивши, що у матеріалах справі відсутні докази того, що залишення малолітнього 
ОСОБА_6 з батьком суперечить інтересам дитини та є небезпечним для його життя, здоров`я і морального виховання.
Узагальнені доводи касаційної скарги
17.            10 березня 2023 року ОСОБА_1  звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог. 
18.            Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду          від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, від 29 травня 2019 року          у справі № 357/17852/15-ц та у постановах Верховного Суду від 20 березня         2019 року у справі № 495/271/18, від 24 квітня 2019 року у справі                              № 300/908/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19,                       від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17, від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
19.            Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували руйнівний вплив батька на моральний стан дитини, яка пережила втрату матері та потребує турботи, любові та уваги зі сторони дорослих.
20.             ОСОБА_1  зазначає, що оскаржені судові рішення не спрямовані на забезпечення якнайкращих інтересів дитини та урахування її психоемоційного стану.
21.            Вважає, що у справі, яка переглядається, наявні підстави для відступу від переважного права батька на проживання разом із малолітньою дитиною, передбачені частиною першою статті 170 СК України, зокрема коли залишення дитини у батька є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. При цьому така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання.
22.            Зосереджує увагу на тому, що ще за життя матері ОСОБА_6 відповідач зловживав алкоголем, мав неконтрольовані випадки агресії на очах у дитини, не хотів лікуватися, не мав навичок щодо виховання та догляду за дитиною. Усвідомлюючи це, матір ОСОБА_6 свідомо переклала обов`язки по догляду за дитиною на неї, що підтверджується фактом їх спільного проживання при погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 , повідомленням вихователів ОСОБА_6 щодо здійснення опіки над ним його тіткою, а також складеним ОСОБА_5 заповітом її користь. При цьому відповідач на той час самоусунувся від виховання дитини.
23.            Зазначає, що при спільному проживанні із нею психоемоційний стан ОСОБА_6 , незважаючи на втрату матері, стабілізувався, дитина була активна, доброзичлива, товариська та у доброму гуморі. Натомість після того, як батько без пояснень та будь-якої психологічної підготовки забрав від неї ОСОБА_6 та заборонив їй бачитись із ним, перевіз його до чужих йому людей, з якими залишає його на період своєї роботи, психоемоційний стан дитини за десять місяців змінився до гострої затяжної фази переживання горя від втрати рідної значимої людини, високого рівня агресивності, низького рівня самооцінки, відкритої потреби у турботі, любові та уваги зі сторони значимих людей, заляканості та розгубленості.
24.            Крім того, посилається на те, що відповідач продовжує зловживати спиртними напоями та вчиняти акти агресії на очах у дитини. При вирішенні спору не було заслухано думку дитини.
25.            Вважає, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини, що мають значення для розгляду справи, зокрема необґрунтовано відхилили її клопотання про повторне зобов`язання органу опіки та піклування надати висновок щодо розгляду спору, з огляду на те, що наданий ними висновок не базується на дійсних обставинах справи (дитина проживає не за місцем реєстрації батька), не відображає її психоемоційний стан, ставлення батька до дитини та його спроможності виконувати обов`язки із догляду за нею.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
26.            Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 344/20598/21, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
27.            04 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
28.            Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Продовжено до 11 квітня 2023 року ОСОБА_2 строк на подання відзиву на касаційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада
2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
29.            У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Повх І. Д., зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів касаційної скарги. Зосереджує увагу на відсутності у матеріалах справи доказів його негативної поведінки, а також зміни ставлення дитини до батька за час спільного проживання (збільшення рівня довіри) та зниження такого рівня до тітки. Зосереджує увагу на тому, що згідно з останніми дослідженнями психоемоційного стану дитини він включає тата у свою сім`ю, батько є значимим для нього, а ситуація щодо поділу майна та відібрання його від батька є для нього критичною.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30.            Відповідно до свідоцтва про народження батьками малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та 
ОСОБА_5 .
31.            Згідно зі свідоцтвом про смерть від 11 червня 2021 року ОСОБА_5 (мати дитини) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
32.             ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є рідними сестрами, що підтверджується копіями свідоцтва про народження.
33.            З лютого 2021 року мама дитини ОСОБА_5 потребувала стороннього догляду, у зв'язку із чим проживала разом із сином у своєї матері в с. Скопівка Коломийського району. Після смерті мами хлопчик перебував у селі з бабусею та тіткою. З вересня 2021 року до квітня 2022 року дитина проживала з тіткою за адресою: АДРЕСА_2 , відвідувала 
ДНЗ №6 «Колобок». 
34.            Відповідно до інформації ДНЗ №6 «Колобок» від 15 грудня 2021 року, ОСОБА_6 відвідує заклад за направленням лікаря-фтизіатра з діагнозом тубконтакт, у зв`язку з захворюванням на туберкульоз одного з близьких родичів. За результатами психологічного обстеження дитини практичним психологом ДНЗ №6 «Колобок» ОСОБА_6 перебував в емоційно стабільному стані, незважаючи на пережиту втрату матері. Про те, що мама померла розповідає досить спокійно. Хлопчик приходить у садок у хорошому настрої, добре контактує з однолітками та дорослими. Результати діагностики психологічного клімату у сім`ї свідчать про прихильність ОСОБА_6 до сім`ї, в якій він зараз проживає. Дитина має тісний емоційний зв`язок з тіткою та двоюрідним братом, іноді у розмові називає тітку «мамою». Про батька хлопчик майже не говорить. ОСОБА_6 сказав, що хотів би продовжувати жити з тіткою та висловив деяке побоювання, що тато його забере.
35.            З 27 березня 2022 року ОСОБА_2 забрав дитину від ОСОБА_1 . На час розгляду справи дитина проживала з батьком в будинку його цивільної дружини в с. Липівка Тисменицького району, навчалася в школі, навчання проходила дистанційно.
36.             ОСОБА_2 на праві власності належить квартира 
АДРЕСА_3 .
37.             ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності.
38.            У вересні 2021 року ОСОБА_2 відкрив депозитний рахунок у 
АТ КБ «ПриватБанк», який, з його слів, призначений для накопичення коштів для дитини.
39.            Згідно з довідками КЕН «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» від 13 січня 2022 року № 243 та КЕН «Прикарпатський наркологічний центр» від 12 січня 2022 року № 13 ОСОБА_2 не звертався до вказаних медичних закладів за медичною допомогою.
40.            Відповідно до листа КП «Управляюча компанія «Комфортний Дім» 
№70-1.17/28 від 19 січня 2022 року жодних скарг на відповідача від мешканців будинку АДРЕСА_4 не надходило.
41.            З інформації Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 19 січня 2022 року № 935 вбачається, що скарг/повідомлень на ОСОБА_2 від жителів будинку за місцем поживання останнього не надходило, протоколи згідно зі статтею 173-2 КУпАП про адміністративні правопорушення (вчинення домашнього насильства), статтею 178 КУпАП (розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених місцях, поява у громадських місцях у п`яному вигляді), статтею 184 КУпАП (невиконання батьківських обов`язків), статтею 173 КУпАП (дрібне хуліганство) працівниками поліції не складалися.
42.            Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок побутової травми з 20 жовтня 2021 року по 12 листопада 2021 року. Йому було зафіксовано в гіпсовій лонгеті ліву стопу і гомілково-ступеневий суглоб на два місяці. В подальшому відповідач перебував на амбулаторному лікуванні.
43.            Згідно з консультативною довідкою лікаря від 13 січня 2022 року 
ОСОБА_2 у січні 2022 року проходив обстеження у Івано-Франківському обласному фтизіопульмонологічному центрі, захворювань туберкульозного характеру, які передаються повітряним шляхом, в легенях на момент обстеження у ОСОБА_2 не виявлено.
44.            З психологічної характеристики психоемоційного стану ОСОБА_6 та сімейних відносин, наданої 17 січня 2022 року на запит батька дитини, вбачається, що ОСОБА_6 стверджував, що на цей час живе з тіткою. Вона приділяє йому увагу, грається з ним. Хлопчик каже, що йому подобається з нею жити. Також зі слів ОСОБА_6 він спілкується з татом. Каже, що хотів би і надалі зустрічатися з батьком. За результатами діагностики 
батьківсько-дитячих відносин встановлено, що найбільш головним, значимим членом сім`ї для ОСОБА_6 є тітка. Дитина надає їй виняткового статусу. Хлопчик позитивно відноситься до неї та до брата. Також ОСОБА_6 «включає» тата в свою сім`ю. Хлопчик не включає себе до складу сім`ї, що може свідчити про відсутність почуття спільності з членами сім`ї. 
45.            За змістом висновку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, який є додатком до рішення виконавчого комітету міської ради 
від 30 червня 2022 року № 542, орган опіки та піклування вважав недоцільним відібрання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав. У висновку зазначено, що у помешканні відповідача за адресою проживання: квартира АДРЕСА_3 , створені належні умови для проживання та розвитку хлопчика. Для ОСОБА_6 облаштовано місце для сну, відпочинку та підготовки уроків, наявний дитячий одяг, який відповідає віку та сезону, іграшки, продукти харчування, приготовлена батьком їжа тощо.
46.            З психологічної характеристики психоемоційного стану ОСОБА_6 та сімейних відносин, наданої 10 січня 2023 року на запит відділу ювенальної превенції управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області, емоційний фон під час обстеження помірно стійкий. Зовнішні емоційні прояви - жваві рухи. Здійснювана діяльність цілеспрямована, логічна. Виявлено емоційну прихильність до матері, яка померла біля 6 місяців тому. Хлопчик переживає втрату рідної та найбільш значимої людини. Дитина також виражає емоційну прихильність до батька. З повагою та довірою ставиться до ОСОБА_11 (цивільної дружини батька). Дочку ОСОБА_11 вважає рідною сестрою, що говорить про відкриту потребу в приналежності до сім`ї. Виявлено відсутність повноцінного бачення поняття «сім`ї», що може бути наслідком гострої фази проживання горя у дитини. До тітки ОСОБА_1 хлопчик ставиться кардинально негативно. В бесіді використовує значну кількість образливих звернень, активно виражає протест проти ідеї жити із нею. В розмові залучає велику кількість фраз, що не притаманні війковій категорії дитини. Виявлено образливість на особистість тітки ОСОБА_1 , що може бути сформована протягом незначного періоду часу. Дитина виражає категоричне небажання жити із сім`єю тітки ОСОБА_1 . Зі слів дитини бачитися і спілкуватися із тіткою ОСОБА_1 в нього бажання немає. За результатами діагностичного дослідження встановлено, що дитина знаходиться в гострій затяжній фазі проживання горя втрати рідної значимої людини, що викликає в особистості дитини наступні наслідкові прояви, такі як високий рівень агресивності. Неможливість планувати майбутнє, розірване поняття «сім`я». Авторитетною і найбільш емоційно прихильною фігурою на зараз є особистість батька. Особистість тітки ОСОБА_1 хлопчик сприймає категорично негативно, що може виступати тригером підвищення рівня тривожності у дитини. Ситуація поділу майна та опікунства над ОСОБА_6 є критичною та впливає на психоемоційний стан дитини, ще більше пригнічуючи і травмуючи його.
47.            Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_6 та сусідкою у селі його бабусі. Їй відомо, що батько ОСОБА_6 - Боднар В. М. любить випивати алкогольні напої, один раз вона бачила його у стані алкогольного сп`яніння. За життя ОСОБА_5 жалілася їй на чоловіка, що він не заробляє кошти на сім`ю, випиває. ОСОБА_6 влітку завжди був у бабусі у селі. Коли ОСОБА_5 була на роботі, чи пізніше коли захворіла, то за сином допомагала доглядати її сестра (тітка ОСОБА_6) ОСОБА_1 .
48.            Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що вона є знайомою покійної ОСОБА_5 , яка за життя їй розказувала, що її чоловік ОСОБА_2 вживає алкоголь у великій кількості, не працює, буває в агресивному стані. ОСОБА_5 казала, що хотіла лікувати чоловіка, однак він відмовлявся. Вдома у сім`ї ОСОБА_2 вона не була, та бачила ОСОБА_2 лише два рази у нормальному стані.
49.            Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що вона є матір`ю позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яка померла, та є бабусею ОСОБА_6 . З часу одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вони проживали 2,5 роки у неї вдома. ОСОБА_2 не працював. Пізніше вони переїхали у Івано-Франківськ. ОСОБА_2 випивав, лікуватися не хотів. Лежав майже рік у туберкульозній лікарні. ОСОБА_5 при їх сварках тікала до села чи до сестри ОСОБА_1 . У 2019 році ОСОБА_5 подавала на розлучення, однак вона з чоловіком помирилися, і вона забрала заяву. Коли ОСОБА_5 захворіла, то ОСОБА_2 не цікавився ні нею, ні сином ОСОБА_6 . Пізніше він працював у Буковелі , на вихідні забирав сина на декілька годин. ОСОБА_6 розказував, що сидів у тата у телефоні.
50.            Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснив суду, що він є сином позивачки ОСОБА_1 . Він знайомий із відповідачем ОСОБА_2 , та йому відомо, що у нього були завжди проблеми із алкоголем. ОСОБА_2 колись навіть просив його відвезти у м. Тернопіль на лікування від алкогольної залежності, однак пізніше передумав. Він бачив ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння. Знає, що ОСОБА_2 колись лікувався у туберкульозній лікарні. Допомагав тітці ОСОБА_5 їхати у село, коли ОСОБА_2 був п`яний та вчиняв дома скандал. Влітку він із мамою ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_21 приїжджали до с. Липівка, щоб побачити ОСОБА_6 , однак ОСОБА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, їм завадив побачитися із ним.
51.            Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 пояснив суду, що він є сусідом відповідача ОСОБА_2 у м. Івано-Франківську. Йому відомо, що сестра його покійної дружини хоче забрати сина та квартиру у ОСОБА_2 . ОСОБА_2 він добре знає, вважає його добрим батьком. Не бачив ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння.
Позиція Верховного Суду
52.            Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
53.            Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
54.            Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
55.            Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
56.            Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
57.            Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
58.            Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
59.            У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
60.            Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
61.            Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
62.            Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
63.            Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
64.            Положення вказаної Конвенції, узгоджуються з нормами законів України.
65.            Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
66.            Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
67.            У частині першій статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
68.            У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
69.            Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
70.            Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва; залишення дитини у небезпечних для її життя, здоров`я і морального виховання умовах. 
71.            Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до протиправної чи розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику для життя, здоров`я або для морального виховання. Ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини варто оцінювати з урахуванням її фізичного та психічного розвитку.
72.            Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Доцільно з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, а також визначити, чи виправдовуються такі заходи станом фізичного або психічного здоров`я дитини. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини                 від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).
73.            Оцінка пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
74.            Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
75.            Стаття 8 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Ця норма включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання.
76.            Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
77.            Взаємне задоволення батьками та дитиною товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя» у значенні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
78.            При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
79.                   При вирішенні спорів щодо дітей суди мають забезпечити дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснити збалансовану і розумну оцінку відповідних інтересів кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Також необхідно брати до уваги і міцність зв`язків дитини з тіткою, бабою, дідусем.
80.                   Згідно з частинами першою - третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
81.            Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
82.            Суди повинні встановити справедливий баланс між різними конкуруючими правами за Конвенцією та національним законом. Роблячи це, їм потрібно переконливо аргументувати свої рішення і забезпечити процесуальну справедливість усього процесу.
83.                   При розгляді цієї справи суди встановили, що малолітній ОСОБА_6 проживає разом із своїм батьком, згідно з наявними у матеріалах справи доказами не вчиняв дій, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, обставини, які б свідчили, що дитина проживає у небезпечних для її життя, здоров`я і морального виховання умовах, відсутні. Таким чином суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав.
84.                   Суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку поданим позивачкою доказам на підтвердження наявності ризику негативного впливу батька на моральне виховання малолітнього ОСОБА_6 , у тому числі висновку органу опіки та піклування, та оцінюючи їх у сукупності дійшли правильного висновку про недоведеність обставин, які б свідчили про необхідність застосування такого заходу, як відібрання дитини від батька за позовом її тітки.
85.                   У цьому контексті колегія суддів зауважує, що у всіх наявних у матеріалах справи висновках/характеристиках психоемоційного стану дитини та його зв`язку з сім`єю зазначено про позитивне ставлення дитини до свого батька.
86.                   Посилання касаційної скарги на обставини тимчасового проживання малолітнього ОСОБА_6 у позивачки перед та після смерті його матері (сестри позивачки), прихильного ставлення дитини до неї та належного здійснення нею догляду за дитиною, не свідчить про наявність підстав для розлучення дитини із його рідним батьком, проживаючи з яким дитина забезпечена всім необхідним для неї.
87.            Доводи заявниці щодо зловживання відповідачем спиртними напоями та здійснення ним агресивних дій щодо померлої дружини та щодо неї на очах у дитини, що, на її думку, свідчить про небезпечні умови для морального виховання ОСОБА_6 , є необґрунтованими. Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що надані позивачкою докази на підтвердження зазначених обставин є недостатніми для підтвердження того, що відповідач страждає на алкогольну залежність, поводить себе жорстоко по відношенню до дитини чи ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
88.                   При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з останньою за датою обстеження психологічною характеристикою психоемоційного стану ОСОБА_6 , примусове відібрання дитини від його батька, який є для хлопця авторитетною та найбільш емоційною прихильною фігурою, буде мати негативний вплив на його психоемоційний стан, ще більше пригнічуючи і травмуючи його.
89.                   Колегія суддів зауважує про обов`язок батька виховувати дитину в дусі поваги та любові до своєї сім`ї та родини, до якої входить його тітка            ОСОБА_1 , яка також відіграє важливу роль у житті дитини. Колегія судів звертає увагу, що відповідач зобов`язувався не чинити перешкод щодо зустрічей дитини з тіткою та іншими родичами дитини (висновок виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, який є додатком до рішення виконавчого комітету міської ради від 30 червня 2022 року № 542).
90.            З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи та надали належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшли загалом обґрунтованого висновку, що недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема того, що залишення малолітнього ОСОБА_6 з батьком суперечить інтересам дитини та є небезпечним для його фізичного та психічного здоров`я.
91.            Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
92.            Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц). 
93.            Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
94.            Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.                Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.                Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                              Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                          О. В. Білоконь
 
                                                                                                                      О. М. Осіян
 
           С. Ф. Хопта
 
           В. В. Шипович