ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/612/23 Головуючий 1 інстанції – Пілюгіна О.М.
Провадження № 33/818/425/23                         Головуючий апеляційної інстанції – Курило О.М. 
Категорія: ст. 122-4, ст. 124, ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2023 року  Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленко В.В., без участі особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Зарицької К.Ю. за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою правопорушника  на постанову Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року, - 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Постановою Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 січня 2023 року о 13:35 ОСОБА_1 за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Високий, вулиця Височанський Шлях, 5, керуючи транспортним засобом Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечний інтервал руху та допустив наїзд на автомобілі Nissan Rogue, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , КІА Rіo, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , які не рухалися та були припарковані на узбіччі проїзної частини, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження; після ДТП ОСОБА_1 залишив місце події чим порушив п.п.13.1, п.2.10 «а» ПДР України.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 19 січня 2023 року о 13:40 за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Високий, вулиця Бульварна, 12, керував автомобілем Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражений запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме від продуття алкотестера Drager та огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я чим порушив п.2.5 ПДР України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погодившись з вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року в частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП та ухвалити в цій частині нову постанову, якою провадження у справі за ст.122-4 та ч.1 ст.130 КУпАП закрити. В іншій частині постанову залишити без змін.
Зазначає, що у співробітників патрульної поліції не було законних підстав вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Посилається на те, що матеріали справи не містять достатньо переконливих, чітко сформульованих доказів того, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Вказує, що у нього не було умислу на приховання факту ДТП або обставин її скоєння, виключаючи склад адміністративного проступку за ст.122-4 КУпАП, чого судом першої інстанції категорично не було враховано у зв`язку з чим вважає, що постанова в цій частині підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, що перешкоджають розгляду справи до суду не надавав.
Захисник правопорушника – адвокат Зарицька К.Ю. підтримала доводи апеляційної скарги підзахисного, просила її задовольнити у повному обсязі.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суд вислухавши думку учасника процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах поданої апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. п. 2.5., 2.10«а». 
Апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст.122-4 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-4 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: дані протоколів про адміністративне правопорушення від 19 січня 2023 року серії ААД № 327204, серії ААБ № 035252 та серії ААБ № 035253, дані схеми місця ДТП та фототаблиці; дані акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; дані направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19 січня 2023 року; письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , наявні в матеріалах справи про те, що у їх присутності водій автомобіля Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager та в закладі охорони здоров`я; письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..
Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення (арк.2,3) вбачається, що ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражений запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме від продуття алкотестера Drager та огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я чим порушив п.2.5 ПДР України, не вибрав безпечний інтервал руху та допустив наїзд на автомобілі Nissan Rogue, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , КІА Rіo, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , які не рухалися та були припарковані на узбіччі проїзної частини, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження; після ДТП ОСОБА_1 залишив місце події чим порушив п.п.13.1, п.2.10 «а» ПДР України.
Належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколів, ці протоколи складені уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколів.
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
 За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколах про адміністративні правопорушення (а.с.2,3).
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що адміністративний матеріал не містить доказів того, що у співробітників патрульної поліції були законні підстави вважати, що водій перебуває у такому стані, за якого поліцейський має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
До того ж, вказує, що в підтвердження відсутності стану алкогольного сп`яніння (відсутності ознак алкогольного сп`яніння), до суду першої інстанції було долучено висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи № 86-2033 згідно якого при судово-токсилогічному дослідженні зразка сечі громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спирти не виявлені.
Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги вказаний висновок оскільки його висновки не спростовують тієї обставини, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Крім того, вказаний висновок отриманий за межами з`ясування поліцією обставин події вчинення адміністративного правопорушення 19 січня 2023 року; біологічний матеріал для дослідження наданий наступного дня 20 січня 2023 року, дослідження проведено через місяць 22 лютого 2023 року і у висновку міститься примітка, що результат має відносне значення через тривалий термін зберігання об`єкту дослідження.
Вказану позицію суду першої інстанції апеляційний суд вважає правильною і обґрунтованою, оскільки відповідно до ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. 
Згідно п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.
Відповідно до п.4 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці;
- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;
- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;
- почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Поліцейським в направленні на огляд алкогольного сп`яніння водія було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, сповільненість ходи.
При цьому, належить врахувати, що огляд на стан сп`яніння є специфічним медичним оглядом, який може бути проведений лише в спеціальній медичній установі, певними фахівцями.
Оскільки поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст.130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, як альтернатива Drager Alcotest, від якого останній відмовився.
З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а також порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Крім того, ОСОБА_1 заперечує відомості щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та стверджує що такі відомості не відповідають дійсності і не підтверджуються відповідними доказами.
З відомостей відеозапису з бодікамер працівника поліції, долученого до матеріалів справи, вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 причину його зупинки та наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, але останній відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Крім того, відповідно до вимог ст.266 КУпАП вбачається, що огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я, що узгоджується із вимогами п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де зазначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Тому, вищезазначені доводи правопорушника судом апеляційної інстанції повністю спростовуються.
Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.
Також, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 12 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Крім того, правопорушник в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про визнання його винним за ст.122-4 КУпАП, оскільки у нього не було умислу на приховання факту ДТП або обставин її скоєння, що виключає склад адміністративного проступку за вказаною статтею.
Апеляційний суд на вищезазначені доводи правопорушника зазначає, що з відомостей матеріалів справи вбачається, що правопорушник залишив місце події про що свідчать письмові пояснення ОСОБА_4 (а.с.9), ОСОБА_5 (а.с.10), ОСОБА_6 (а.с.11) та фототаблиця, додана до протоколу про адміністративне правопорушення інспектором СРПП ВП №3 ХРУП №1 (а.с.18-20).
Таким чином, вищевказане свідчить про намір ОСОБА_1 уникнути відповідальності за ст.122-4 КУпАП.
Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції взагалі відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколів про адміністративні правопорушення за фактом порушення п. п. 2.5., 2.10 «а» ПДР України. Зазначені відомості логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами апелянта, оскільки в такий спосіб вбачається спроба ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєні адміністративні правопорушення.
При розгляді справи судом апеляційної інстанції порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду, наведених правопорушником в апеляційній скарзі, допущено не було.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції  про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-4 КУпАП і не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника правопорушника – адвоката Зарицької К.Ю. про направлення матеріалів на доопрацювання.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 06 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції постановлено обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130, ст.122-4 КУпАП до відповідальності, а тому посилання правопорушника на незаконність та необґрунтованість постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню в частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись, ст. ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд - 

ПОСТАНОВИВ:
Постанову Харківського районного суду Харківського районного суду Харківської області від 22 03 2023 року по справі щодо   ОСОБА_1  за ст.ст.122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
В задоволенні клопотання про повернення матеріалів на доопрацювання – відмовити.
Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило