П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/20118/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Л.А. 
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
07 квітня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в вересні 2022 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №1801/25 від 31.08.2022 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Житомирської області України, громадянці російської федерації, паспорт НОМЕР_1 від 08.08.2014, РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації.
13 грудня 2016 року їй було видано дозвіл на імміграцію в Україну, 23 січня 2017 року - посвідку на постійне проживання НОМЕР_3 .
Рішенням №1801/25 від 31.08.2022 Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області скасовано дозвіл на імміграцію від 13 грудня 2016 року та посвідку на постійне проживання в Україну НОМЕР_3 , видані громадянці російської федерації ОСОБА_1 .
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні).
Питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано поданням Управління Служби безпеки України у Житомирській області №57/1999 від 03.08.2022, котре було надіслано УДМС України в Житомирській області для розгляду та прийняття відповідного рішення.
Так, у висновку УДМС в Житомирській області щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці рф ОСОБА_1 , серед іншого, зазначено, що позивач вчинила дії направлені на дестабілізацію обстановки в Україні. Також громадянка в ході спілкування з близькими їй особами публічно виправдовує, визнає правомірною, заперечує збройну агресію рф проти України, представляє її як внутрішній громадянський конфлікт, а також глорифікує (прославляє) осіб, які здійснювали збройну агресію проти України. Крім того, ОСОБА_1 поширює інформацію проросійського характеру з використанням своїх акаунтів в соціальних мережах, що відповідно до чинного законодавства становить загрозу громадському порядку та національній безпеці України.
Це підтверджується зробленими знімками екрана із соціальної мережі "Однокласники", яка заборонена в Україні.
Суд першої інстанції дослідив вказані знімки і встановив, що позивачка публічно вподобала наступні сторінки та публікації: " ІНФОРМАЦІЯ_2 на Украине может закончиться за сутки. Киев получил ультиматум"; "В Киеве сняли и выбросили памятную табличку с именами участников знаменитого "Матча смерти", а ведь это были футболисты киевского " ІНФОРМАЦІЯ_3 "… Народ, который потерял память – не заслуживает иметь собственную страну"; "Запашный: "Иногда нужно имитировать крушение корабля, чтобы с него сбежали крысы (про уехавших из росии артистов)"; "Розыск военнослужащего ДНР"; "Чтоб на Донбассе мир сберечь…".
Крім того, відповідачем додатково надано знімки з екрана із соціальної мережі "Однокласники" ОСОБА_1 , які не були додані до подання СБ України, однак які враховуються судом, оскільки вони містились на тій самій сторінці в соціальній мережі на момент підготовки подання. Зокрема, на даних знімках позивачка також публічно вподобала наступні сторінки та публікації: "Держитесь ребята, Победа за Вами (ДНР)", "Вечная память героям погибшим на Украине", "Все у тебя получится (путин)" та інші.
Зазначені уподобання позивачки, на думку суду першої інстанції, свідчать про її чітку проросійську позицію, про підтримання дій держави-агресора, глорифікування осіб, які здійснюють збройну агресію проти України. При цьому, дана позиція висловлювалась публічно за допомогою свого власного акаунту в соціальній мережі, що сприяє поширенню російської пропаганди та її наративів серед невизначеного кола осіб – користувачів соціальної мережі.
Суд першої інстанції враховує, що під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Суд першої інстанції зазначає, що наразі в Україні через пряму військову агресію з боку росії діє воєнний стан і кожен має усвідомлювати наслідки своїх дій щодо публічного поширення інформації, особливо антиукраїнського характеру.
Суд першої інстанції вказав, що у той час, коли Збройні Сили України, виконуючи свій конституційний обов`язок, боронять від російських окупантів територіальну цілісність і недоторканність України та її суверенітет, демократичні інституції теж мають проявити свою "войовничість", але вже на правовому полі.
З огляду на викладене, дії позивача щодо сприяння у поширенні інформації проросійського характеру з використанням свого акаунту в соціальній мережі несумісні із статусом особи, яка може на законних підставах проживати в Україні та становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
Суд першої інстанції враховує, що подання Управління СБУ у Житомирській області підготовлено даною службою в межах компетенції, визначеної Законом України "Про Службу безпеки України" та в ході оперативної службової діяльності. При цьому, суд зазначає, що встановлення приналежності сторінки в соціальній мережі належить до компетенції цього органу із застосуванням відповідних оперативних заходів, а тому у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених обставин.
Також слід звернути увагу, що сторінка в соціальній мережі містить ідентифікуючі ознаки, які належать позивачу – ім`я, прізвище, дата народження, фото. Відвідування даної сторінки відбувалось позивачем періодично як і здійснювалось вподобання відповідних публікацій. Вказані знімки містять дати відвідування сторінки, дати відміток про вподобання відповідних публікацій, фотознімків та однаковий номер профайлу 581956457387.
Будь-яких доказів про злам акаунта позивача чи інших неправомірних дій інших осіб щодо неї позивачем не надано. Відсутні й дані щодо звернення позивачем до правоохоронних органів щодо використання її даних (імені, прізвища, дати народження, фото) для створення даної сторінки в соціальній мережі.
Суд першої інстанції погоджується із твердженням відповідача, що перегляд сторінки іншої особи в соціальній мережі "Одноклассники" (у разі реєстрації в цій мережі) є абсолютно вільним, а тому отримання знімків даної сторінки відбулось без будь-яких порушень законодавства, у порядку виконання вимог Закону України "Про національну безпеку України" в межах повноважень, наданих органам служби безпеки України.
Отже, враховуючи встановлені Управлінням СБУ у Житомирській області обставини, які вказують на наявність загрози національній безпеці, громадському порядку та національним інтересам України, у розумінні ч.1 ст.1 Закону України "Про національну безпеку України", а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, суд першої інстанції вважає, що Управління ДМС у Житомирській області правомірно прийняло рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на проживання позивачу.
Суд першої інстанції визнав, що скасування дозволу на імміграцію є крайнім заходом, який повинен бути необхідним у демократичному суспільстві, відповідати легітимній меті і бути пропорційним (співмірним) до цієї мети.
В контексті наведеного при вирішенні спірних відносин береться до уваги військовий стан у державі Україна та пряма військова агресія з боку росії, тому в скасуванні позивачу дозволу на імміграцію була об`єктивна соціальна потреба з метою захисту демократичного суспільства та захисту прав і свобод громадян. Вказаний захід націлений на забезпечення більшої стабільності країни в цілому, тому, на думку суду першої інстанції, застосований крайній захід впливу щодо позивача є виправданим.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.
Згідно з п.6, 17 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001  №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.
Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Згідно з ст.6 ЗУ "Про імміграцію" визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.
Відповідно до ст.9 ЗУ "Про імміграцію" встановлено умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.
Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.
Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.
Відповідно до ст.12 ЗУ "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:
1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;
2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;
3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;
4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 
6) в інших випадках, передбачених законами України.
Згідно з ст.13 ЗУ "Про імміграцію" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.
Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.
Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 затверджено процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень.
Згідно з п.2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають: 1) ДМС - стосовно іммігрантів, які є: діячами науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; особами, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тис. доларів США; особами, імміграція яких становить державний інтерес.
У разі необхідності ДМС може приймати рішення стосовно інших категорій іммігрантів; 2) територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: висококваліфікованих спеціалістів і робітників, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; осіб, які раніше перебували в громадянстві України; батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей; осіб, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми.
Відповідно до п.21 Порядку №1983дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Згідно з п.22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Відповідно до п.23 Порядку №1983 ДМС територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
Як вбачається з матеріалів справи, дозвіл на імміграцію позивача був скасований на підставі п.3 ч.1 ст.12 ЗУ "Про імміграцію" (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні).
Підставою для прийняття такого рішення стало подання Управління СБ України в Житомирській області №57/1999 від 03.08.2022 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну іноземцю у зв`язку з тим, що дії вказаної особи становлять загрозу національній безпеці України.
Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2019 року у справі №815/3651/17, від 13 червня 2019 року у справі №825/2971/14 зазначив, що статтею 12 Закону №2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого слідує, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта. Отже, скасування дозволу на імміграцію можливе за умови встановлення конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме іммігрантом протиправних дій відповідно до статті 12 Закону №2491-III.
У висновку (листі відповіді) УДМС в Житомирській області щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_1 періодично відвідує території України, публічно виправдовує, визнає правомірною, заперечує збройну агресію російської федерації проти України, глорифікує осіб, які здійснювали збройну агресію проти України. Крім того, ОСОБА_1 поширює інформацію проросійського характеру з використанням своїх акаунтів  в соціальних мережах. Також, відповідачем надано до суду відповідні докази.
Також, як зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачка публічно вподобала наступні сторінки та публікації: " ІНФОРМАЦІЯ_2 на Украине может закончиться за сутки. Киев получил ультиматум"; "В Киеве сняли и выбросили памятную табличку с именами участников знаменитого "Матча смерти", а ведь это были футболисты киевского " ІНФОРМАЦІЯ_3 "… Народ, который потерял память – не заслуживает иметь собственную страну"; "Запашный: "Иногда нужно имитировать крушение корабля, чтобы с него сбежали крысы (про уехавших из росии артистов)"; "Розыск военнослужащего ДНР"; "Чтоб на Донбассе мир сберечь…".
Крім того, відповідачем додатково надано знімки з екрана із соціальної мережі "Однокласники" ОСОБА_1 , які не були додані до подання СБУ, однак які враховуються судом, оскільки вони містились на тій самій сторінці в соціальній мережі на момент підготовки подання. Зокрема, на даних знімках позивачка також публічно вподобала наступні сторінки та публікації: "Держитесь ребята, Победа за Вами (ДНР)", "Вечная память героям погибшим на Украине", "Все у тебя получится (путин)" та інші.
З урахуванням вказаного, як вірно зазначив суд першої інстанції, зазначені уподобання позивачки, на думку суду, свідчать про її проросійську позицію, про підтримання дій держави-агресора. Зазначені дії не сумісні із статусом особи, яка може на законних підставах проживати в Україні та становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
У цьому контексті слід взяти до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06 вересня 2022 року у справі № П/857/1/22, відповідно до якої сповідування та пропаганда антиукраїнських - а правильніше проросійських - ідей, що сприяє таким чином окупантам у втіленні їхніх намірів, теж становить реальну загрозу національній безпеці, конституційному ладу України, її суверенітету і територіальній цілісності.
Щодо доводів апелянта в частині відсутності доказів щодо ідентифікації сторінки, колегія суддів погоджується з висновком суду, а саме, що сторінка в соціальній мережі містить ідентифікуючі ознаки, які належать позивачу – ім`я, прізвище, дата народження, фото. Відвідування даної сторінки відбувалось позивачем періодично як і здійснювалось вподобання відповідних публікацій. Вказані знімки містять дати відвідування сторінки, дати відміток про вподобання відповідних публікацій, фотознімків та однаковий номер профайлу 581956457387.
Будь-яких доказів про злам акаунта позивача чи інших неправомірних дій інших осіб щодо неї позивачем не надано. Відсутні й дані щодо звернення позивачем до правоохоронних органів щодо використання її даних (імені, прізвища, дати народження, фото) для створення даної сторінки в соціальній мережі.
А тому вказані доводи апелянта судом до уваги не беруться.
Також, колегія суддів зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Законом № 2915-IX продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21 червня 2018 року № 2469-VІІІ: 3) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; 6) загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; 10) національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.
Відповідно до ст.3 ЗУ "Про національну безпеку України" державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.
Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ "Про національну безпеку України" сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.
Частина другої вказаної статті передбачає, що до складу сектору безпеки і оборони входять, зокрема… Служба безпеки України, Державна міграційна служба України.
Згідно з ч.1, 4 ст.19 ЗУ "Про національну безпеку України" Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 2) боротьбу з тероризмом; 3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 4) охорону державної таємниці. Повноваження Служби безпеки України визначаються законодавством України.
Відповідно до ст.2 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25.03.1992 № 2229-XII на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.
До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.
Згідно з ст.24 ЗУ "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зокрема зобов`язана: здійснювати інформаційно-аналітичну роботу в інтересах ефективного проведення органами державної влади та управління України внутрішньої і зовнішньої діяльності, вирішення проблем оборони, соціально-економічного будівництва, науково-технічного прогресу, екології та інших питань, пов`язаних з національною безпекою України; виявляти, припиняти та розкривати кримінальні правопорушення, розслідування яких віднесено законодавством до компетенції Служби безпеки України, проводити їх досудове розслідування; розшукувати осіб, які переховуються у зв`язку із вчиненням зазначених кримінальних правопорушень; здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України; забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та їх об`єднань; здійснювати відповідно до законодавства профілактику правопорушень у сфері державної безпеки; сприяти забезпеченню режиму воєнного та надзвичайного стану в разі їх оголошення, а також ліквідації наслідків стихійного лиха, значних аварій, катастроф, епідемій, епізоотій та інших надзвичайних ситуацій; брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.
Враховуючи вказане, дії і вимога СБ України є правомірними і доказуванню з урахуванням наявних матеріалів справи не підлягають.
Щодо доводів апелянта в частині порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення, а саме розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію в Україну без участі та надання пояснень позивачки, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже вказувалось судом,п.23 Порядку №1983 передбачає, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Згідно з вимогами вказаної норми участь особи, відносно якої розглядається питання про скасування дозволу на імміграцію, не є обов`язковою. Натомість, Порядком №1983 встановлено, що особа запрошується для надання пояснень у разі необхідності з`ясування обставин, які мають значення для вирішення питання про скасування дозволу на імміграцію.
Тобто, нормами п.23 Порядку не передбачено обов`язкової участі іммігранта стосовно якого розглядається питання, а також надання пояснень в процесі прийняття щодо нього рішень.
Колегія суддів зазначає, що порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо допущене порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність.
В даному випадку, відсутність запрошення позивача для надання пояснень щодо підстав скасування дозволу на імміграцію не спростовує висновків рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області та не вплинуло і не могло вплинути на його правильність.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги та приходить до висновку, що суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.
Згідно з ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів в межах ч.1 ст.308 КАС України вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.