ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3502/23 Справа № 205/3691/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 205/3691/13-ц
Номер провадження 22-ц/803/3502/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.
за участю секретаря: Паромової О.О.
учасники справи : 
заявник – ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»
заінтересовані особи – ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»», ПАТ «КБ «Надра»», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2023 року головуючого судді Басової Н. В. по цивільній справі про видачу дубліката виконавчого листа,-

В С Т А Н О В И В :
26 грудня 2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (далі - ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»), заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі- ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі- ПАТ «КБ «Надра»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 2/205/2099/2013 від 28 листопада 2013 року ,виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська по цивільній справі № 205/3691/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованостей .
Заява ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» обґрунтована тим,що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2013 року по цивільній справі № 205/3691/13-ц позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра»» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/1464-Н від 23 жовтня 2007 року в сумі 1 100 934,08 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 575 722,20 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 381 245,64 грн, заборгованості по пені в розмірі 85 360,76 грн, заборгованості по штрафам у розмірі 58 605,48 грн . Стягнуто рівними частками з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра»» судовий збір у розмірі 3 441 грн. 
На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 « Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» ,виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра» , згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра» .
Згідно договору № GL48N718070 -blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року, право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/1464-Н від 23 жовтня 2007 року укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (найменування змінено на ПАТ КБ «Надра» на виконання вимог Закону України « Про акціонерні товариства «),перейшло до ТОВ «ФК» «Дніпрофінансгруп».
Згідно договору № GL48N718070 -blank-01 про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2020 року ,відступив права вимоги на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»-новий кредитор, разом з усіма додатками до нього (у тому числі графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами),договорами про внесення змін,змінами і доповненнями ,що є невід’ємними частинами . 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року по справі № 205/3691/13-ц (провадження № 6/205/284/2) замінено сторону стягувача з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ « БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» у виконавчих листах по цивільній справі № 205/3691/13-ц. 
При передачі кредитної справи № 8/2007/840-К/1464-Н ,яку було передано від ПАТ КБ «Надра» ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»,а потім до ТОВ « Брайт Інвестмент» ,виконавчі листи, видані за заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2013 року у справі № 205/3691/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1464-Н від 23 жовтня 2007 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні. 
Згідно відповіді від 04 січня 2022 року № 34890/02-64/6,наданої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровської області ,на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) з 10 грудня 2013 року по 25 листопада 2014 року, перебувало виконавче провадження № 41193442 з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/2099/2013 від 28 листопада 2013 року ,виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 205/3691/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 1 100 934,08 грн. У своїй відповіді УЗПВ у Дніпропетровській області зазначив,що виконавче провадження № 41193442 було завершено 25 листопада 2014 року на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанов про повернення виконавчих документів ). 
Відповідна заборона щодо звернення стягнення на майно боржника була встановлена Законом України « Про мораторій на стягнення майна громадян України,наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті «,який набув чинності з дня його опублікування 07 червня 2014 року та втратив чинність 21 квітня 2021 року. 
Проте, п.2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів,наданих в іноземній валюті»,який набув чинності 23 квітня 2021 року було продовжено дію мораторію,та передбачено,що Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України ,наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті(зі змінами,внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через п’ять місяців з дня набрання чинності цим Законом . 
Таким чином ,заборона щодо звернення стягнення на майно боржника діяла до 23 вересня 2021 року включно,а отже,строк пред’явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня закінчення строку дії відповідної заборони,а саме з 23 вересня 2021 року. 
Викладене свідчить,що строк повторного пред`явлення виконавчого листа № 2/205/2099/2013 від 28 листопада 2013 року ,виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська по справі №м№ 205/3691/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу не закінчився,оскільки переривався ,відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.23,п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 25 листопада 2014 року в межах виконавчого провадження № 41193442, та на підставі ч.3 ст.23 Закону України « Про виконавче провадження» розпочався спочатку з дня закінчення строку дії відповідної заборони ,а саме 23 вересня 2021 року. 
Таким чином,строк пред’явлення виконавчого документа до виконання не пропущений,ані первинним стягувачем ПАТ КБ «Надра» ,ані ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 
Згідно відповіді ФГВФО від 17 лютого 2022 року № 60-2155/22 за результатами перевірки наявних у ФГВФО виконавчих листів ПАТ КБ «Надра» ,виконавчий лист № 2/205/2099/2013 від 28 листопада 2013 року відсутній,оскільки фонду цей лист не передавався і від органів ДВС не надходив,що свідчить про втрату оригіналу виконавчого листа не з вини стягувача.
Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників та сайту автоматизованої системи виконавчого провадження жодного відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в органах державної виконавчої служби,приватних виконавців на теперішній час на виконанні не перебуває. До ПАТ КБ «Надра» та ФГВФО зазначений виконавчий лист не повертався,а отже можна вважати такий виконавчий лист втраченим. 
Просили видати дублікат виконавчого листа № 2/205/2099/13 від 28 листопада 2013 року, виданого Ленінським районним судом міста Дніпропетровська по справі № 205/3691/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованостей.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2023 року в задоволенні заяви ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», заінтересовані особи: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дублікату виконавчого листа – відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким заяву про видачу дублікату виконавчого листа задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що строк повторного пред`явлення виконавчого листа № 2/205/2099/2013 від 28 листопада 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу не закінчився, оскільки переривався відповідно до положень частин 2,3 ст. 23, п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 25 листопада 2014 року в межах виконавчого провадження № 41193442, та на підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» розпочався спочатку – з дня закінчення строку дії відповідної заборони, а саме 23 вересня 2021 року. 
Посилаючись на правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 27 травня 2015 року № 6-58цс15, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначають, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмові в захисті порушеного права.
У постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року в справі № 6-483цс15 вказану правову позицію доповнено висновком про те, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. 
Таким чином, на думку заявника, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущений, а ні первинним стягувачем ПАТ «КБ «Надра», а ні ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». 
Крім того, зазначено про втрату оригіналу виконавчого листа № 2/205/2099/2013 від 28 листопада 2013 року не з вини стягувача.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом отримання судової повістки-повідомлення на електронну адресу юридичних осіб (а.с. 218). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
     Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає.
Суд першої інстанції, враховуючи, що заявник звернувся до суду з заявою після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про видачу дублікату виконавчого листа.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З досліджених матеріалів справи вбачається,що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2013 року ,яке набуло чинності , позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра»» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра»» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/1464-Н від 23 жовтня 2007 року в сумі 1 100 934,08 грн,та рівними частками з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра»» судовий збір у розмірі 3441 грн (а.с.33-35). 
Згідно договору № GL48N718070-blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року, право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/1464-Н від 23 жовтня 2007 року укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (найменування змінено на ПАТ КБ «Надра» на виконання вимог Закону України « Про акціонерні товариства «),перейшло до ТОВ «ФК» «Дніпрофінансгруп».
Згідно договору № GL48N718070-blank-01 про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2020 року ,відступив права вимоги на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»-новий кредитор, разом з усіма додатками до нього (у тому числі графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами),договорами про внесення змін,змінами і доповненнями ,що є невід’ємними частинами . 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року по справі № 205/3691/13-ц (провадження № 6/205/284/2) замінено сторону стягувача з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ « БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» у виконавчих листах по цивільній справі № 205/3691/13-ц (а.с.89-91). 
Також ,встановлено ,що 28 листопада 2013 року представник за довіреністю головний юрисконсульт СППР ПАТ КБ «Надра» Шляхтіна А.В. отримала копію рішення суду та чотири виконавчі листи,про що свідчить відповідна підпис (а.с.37). 
Стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами виконавчого провадження.
             Апеляційний суд  зауважує, що стягувач наділений низкою виключних повноважень в межах виконавчого провадження, що можуть бути спрямовані ним на реалізацію відновлення його порушеного права, має право користуватись автоматизованою системою виконавчих провадження (як в обмеженому, так і у більш розширеному доступі) з метою контролю за виконанням рішення суду державними/приватними виконавцями тощо. 
Вбачається,що на виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 10 грудня 2013 року по 25 листопада 2014 року перебувало виконавче провадження № 41193442 з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/2099/13 від 28 листопада 2013 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу у розмірі 1 100 934,08 грн.
25 листопада 2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» у зв`язку зі встановленою законом забороню щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.
Звертаючись до суду з заявою, заявник ТОВ « БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» посилався на те, що в матеріалах кредитної справи, яка була передана від ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було встановлено відсутність виконавчих листів за заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2013 року у справі № 205/3691/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1464-Н від 23 жовтня 2007 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущений,ані первинним стягувачем ПАТ КБ «Надра» ,ані ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та строк повторного пред`явлення виконавчого листа № 2/205/2099/2013 від 28 листопада 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу не закінчився, оскільки переривався відповідно до положень частин 2,3 ст. 23, п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 25 листопада 2014 року в межах виконавчого провадження № 41193442, та на підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» розпочався спочатку з дня закінчення строку дії відповідної заборони, а саме 23 вересня 2021 року. 
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що  у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шостастатті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.
Так, обґрунтовуючи відсутність оригіналу виконавчого документа щодо боржника ОСОБА_1 , заявник ТОВ « БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» посилався на те, що згідно Інформації з Єдиного реєстру боржників та сайту Автоматизованої системи виконавчого провадження жодного відкритого виконавчого провадження з виконання заочного рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не перебуває. Також посилався на те, що в кредитній справі , яку було спочатку відступлено від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а потім відступлено на користь ТОВ « БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»  , виконавчий лист по справі № 205/3691/13-ц про стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 відсутній.
Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні акти проведення перевірки ПАТ «КБ «Надра» щодо наявності виконавчих документів, матеріали службових розслідувань у випадку виявлення втрати, і до часу укладення договору про відступлення права вимоги 05 серпня 2020 року ці обставини самим банком не встановлювались.
Заявником не було доведено наявності обставин, які б перешкоджали пред`явити повторно виконавчий лист до виконання первісним кредитором ПАТ «КБ «Надра» вчасно, у строки передбачені законом.
А відступлення прав вимог не є поважною причиною для відновлення прав стягувача або звільнення його від обов`язку добросовісно користуватися своїми правами та виконувати обов`язки під час виконання рішення суду.
Як вбачається з досліджених матеріалів справи ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року по справі № 205/3691/13-ц (провадження № 6/205/284/2) ТОВ « БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було відмовлено в задоволенні заяви в частині видачі дублікатів виконавчих листів по справі № 205/3691/13-ц та поновлення строку пред`явлення їх до виконання (а.с.89-91). 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2/205/2099/13 від 28 листопада 2013 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу у розмірі 1 100 934,08 грн до виконання сплив ще до придбання 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у ПАТ «КБ «Надра» права вимоги до   ОСОБА_1 по вказаній справі. 
Отже, під час продажу ПАТ «КБ «Надра» права вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до   ОСОБА_1 , банк вже втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Крім того, згідно п. 10 договору про відступлення прав вимоги № GL48N718070 -blank- 01 від 30 вересня 2020 року встановлено, що новий кредитор цим підтверджує, що до моменту укладення цього договору ознайомився із фактичним станом заборгованості за основними договорами, змістом основних договорів та зауважень до них не має і приймає усі ризики, пов`язані із основними договорами та правами вимоги. Новий кредитор самостійно несе ризики, пов`язані із порушення зазначених у цьому пункті договору гарантій та запевнень (а.с.51).
Таким чином, вказані договірні відносини засновані на вільному волевиявленні та власному господарському ризику сторін.
Посилання заявника на те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило право вимоги на користь ТОВ « БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»  лише 30 вересня 2020 року, а тому вказані обставини є підставою для видачі виконавчого листа, в тому числі з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України,наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті « не є слушними .
При цьому, заявником не було наведено обставин, які об`єктивно перешкоджали б ПАТ «КБ «Надра» реалізувати своє право на повторне пред`явлення виконавчого листа № 2/205/2099/2013 від 28 листопада 2013 року відносно ОСОБА_1 до виконання у визначені Законом строки.
Апеляційний суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про звернення первісного стягувача ПАТ «КБ «Надра» із заявою про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відносно боржника ОСОБА_1 , оскільки такий строк закінчився ще до укладення договору про відступлення права вимоги від 05 серпня 2020 року.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (далі-Закон № 606-XIV) , ( в редакції на час пред`явлення виконавчого документа), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів. 
25 листопада 2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» у зв`язку зі встановленою законом забороню щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. 
Відповідно до ч.5 ст.47 Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції   України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Згідно пункту 17.4. розділу VIII Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно частини 1статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2013 року ) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч. 1 ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).
Згідно пункту 5 Розділу  XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.
Таким чином, оскільки заявником пропущено строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, визначеного Законом України «Про виконавче провадження », суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції,про необґрунтованість заяви ТОВ « БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» та відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа № 2/205/2099/13 від 28 листопада 2013 року, виданого Ленінським районним судом міста Дніпропетровська по справі № 205/3691/13-ц про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованостей.
Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.). Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Також, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» – залишити без задоволення.
Ухвалу  Ленінського районного  суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 11 квітня 2023 року . 

Судді: