Постанова
Іменем України                                        
 
22 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 338/706/18
провадження № 61-1697св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Старобогородчанська сільська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Захаріїва Богдана Дмитровича, на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 03 листопада 2022 року у складі судді Куценка О. О. та постанову 
Івано-Франківського апеляційного суду від 03 січня 2023 року у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Баркова В. М., Луганської В. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
 
Короткий зміст заявлених позовних вимог та рух справи у судах 
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старобогородчанська сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 , після смерті якої він успадкував право на земельну частку (пай), розміром 23,90 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі, про що йому було видано свідоцтво про право на спадщину. 
Бажаючи отримати новий державний акт на право власності на цю земельну ділянку та виділити її в натурі, він звернувся до сільської ради, де з`ясував, що його матері було виділено земельну ділянку в урочищі «За шляхом» у с. Скобичівка Богородчанського району Івано-Франківської області, однак документи видані на земельну ділянку в урочищі «Січ» 
у с. Скобичівка Богородчанського району Івано-Франківської області. Також йому стало відомо, що земельну ділянку, яку повинні були надати в урочищі «За шляхом» його матері, надали відповідачці ОСОБА_2 .
Вважає, що ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку, яка їй не належала.
З урахуванням викладених обставин позивач просив суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 025455, кадастровий номер 2620488602:02:002:0097, площею 0,8672 га, 
в урочищі «За шляхом» в с. Скобичівка Богородчанського району Івано-Франківської області, виданого на ім`я ОСОБА_2 .
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 30 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 
2018 року залишено без змін (провадження № 61-48650св18).
 
Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та рух справи у судах
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у якій просив суд скасувати рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року.
В обґрунтування вимог заяви зазначав, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2020 року встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_2 , підлягає скасуванню, оскільки такий був оформлений внаслідок вчинення посадовими особами службового підроблення. 
Оскільки станом на час ухвалення рішення у цивільній справі не було відомо про те, що при виготовленні оспорюваного державного акту на право власності на землю службовими особами було допущено службове підроблення документів, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року та ухвалити рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.
Крім цього, ОСОБА_1 порушував питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року за нововиявленими обставинами, оскільки після набрання зазначеним вище вироком суду законної сили він обрав невірний процесуальний спосіб захисту своїх прав шляхом повторного звернення до суду з позовом, а не з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами переглядалась судами неодноразово.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 03 вересня 2021 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богородчанського районного суду від 30 серпня 2018 року відмовлено.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 листопада 
2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Захаріїва Б. Д., задоволено частково.
Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 03 вересня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року скасовано.
Справу передано для нового розгляду до суду першої інстанції (провадження № 61-19778св21).
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 03 листопада 2022 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 січня 2023 року, відмовлено ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку на подачу заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року у справі за його позовом до Старобогородчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку. Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року в справі за його позовом до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку залишено без розгляду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2023 рокудо Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Захаріїв Б. Д., посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 січня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник зазначає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права (абзац 6 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 338/706/18 та витребувано її матеріали з Богородчанського районного суду Івано-Франківської області. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу.
У березні 2023 року матеріали цивільної справи № 338/706/18 надійшли до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Захаріїв Б. Д. на обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції мав ухвалити саме рішення, а не ухвалу. 
Крім того, на переконання заявника, суди дійшли помилкового висновку стосовно неповажності причин пропуску строку на звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки останнім обґрунтовано поважність причин пропуску такого строку.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходив.
 
2. Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката 
Захаріїва Б. Д.,задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
У пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої, пунктом 1 частини другої, частиною третьою статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, -учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. З урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.
Відповідно до частини першої, пункту 6 частини третьої статті 426 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинна відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. До заяви додається, зокрема у разі пропуску строку на подання заяви, - клопотання про його поновлення.
Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, відповідно до прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) потрібно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Перелік поважних підстав, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються 
у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.
Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно 
є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.
Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав 
і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору, що передбачає неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження чи перегляду рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
За змістом статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, зокрема на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, у разі недотримання яких, суд, виключно за обґрунтованим клопотанням та в межах доводів заявника може поновити строк на звернення до суду. У разі пропуску відповідного строку та за відсутності клопотання учасника справи про його поновлення суд залишає заяву без розгляду. Це правило не стосується пропуску присічного строку, який не підлягає поновленню навіть за наявності поважних причин його пропуску.
Як вже було зазначено, у справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року за нововиявленими обставинами. На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що вироком Богородчанського районного суду від 05 червня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 
366 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 
50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності на один рік. На підставі статті 49, частини п`ятої статті 74 КК України від призначеного покарання ОСОБА_4 звільнено у зв`язку із закінчення строку давності. В обвинуваченні за частиною першою статті 364 КК України ОСОБА_4 виправдано.
Вказаним вироком суду встановлено що ОСОБА_4 , як службова особа державного підприємства «Івано-Франківський регіональний центр державного земельного кадастру», вчинив службове підроблення внаслідок якого ОСОБА_3 отримала земельну ділянку в урочищі «Січ» 
в с. Скобичівка Богородчанського району, хоча повинна була отримати її 
в урочищі «За шляхом», а ОСОБА_2 отримала земельну ділянку в урочищі «За шляхом», хоча повинна була отримати її в урочищі «Січ».
Зазначену обставину підроблення документів, яка встановлена вироком суду, ОСОБА_1 вважає нововиявленою.
Вирок Богородчанського районного суду від 05 червня 2020 року стосовно ОСОБА_4 набрав законної сили після його перегляду та залишення без змін судом апеляційної інстанції відповідно до ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року.
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним 
і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду 
від 29 грудня 2020 року, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено через наявність рішення суду в спорі між тими самими сторонами й про той самий предмет і з тих самих підстав.
01 лютого 2021 року заявником подано до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року та порушене питання про поновлення строку на подання зазначеної заяви.
Як на підтвердження поважності підстав пропуску строку заявник вказує, що ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року, якою вирок Богородчанського районного суду від 05 червня 2020 року залишено без змін, отримано ним із застосуванням засобів поштового зв`язку 31 серпня 2020 року. 
На початку жовтня 2020 року ОСОБА_1 до суду скеровано відповідну позовну заяву про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_2 . 
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 13 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року, відмовлено 
у відкритті провадження в даній справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами (справа 
№ 338/1148/20). 
Не переконання заявника, оскільки повний текст постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року судом виготовлено тільки 04 січня 2021 року та отримано 08 січня 2021 року, тому 
з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами він звернувся до суду в межах місячного строку, а саме 01 лютого 
2021 року.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що про існування обставин, які стали підставою для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявникові стало відомо ще 31 серпня 2020 року, тому перебіг тридцятиденного строку для звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розпочався саме з цього дня.
Доводи касаційної скарги про те, що відлік строку необхідно було починати не з моменту отримання заявником копії ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року, якою вирок Богородчанського районного суду від 05 червня 2020 року залишено без змін, а з моменту отримання заявником копії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а ухвали Богородчанського районного суду від 13 жовтня 2020 року без змін не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі факт обрання заявником неправильного способу захисту своїх прав не свідчить про поважність пропуску такого строку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 9901/210/19 (провадження № 11-861заі19).
Обрання неналежного способу захисту своїх прав заявником не заперечується. 
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що 
з урахуванням того, що заяву про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами подано заявником лише 01 лютого 2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України, відповідно суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтовані висновки про залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без розгляду.
Крім того, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами було постановлено саме ухвалу, а не рішення.
Відповідно до частини третьої статті 427 ЦПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 426 ЦПК України у разі пропуску строку на подання заяви до заяви додається клопотання про його поновлення.
Змістом статті 185 ЦПК України передбачено, що якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, суддя постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. У статті 175 ЦПК України закріплено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, 
а в статті 177 ЦПК України зазначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.
З наведених підстав Верховний Суд звертає увагу заявника, що положення статті 185 ЦПК України не надають процесуальних повноважень судові постановити ухвалу про залишення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами без руху з причин пропуску строку звернення до суду з такою заявою.
Отже, вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суди мають керуватися статтями 126, 127, 424 ЦПК України.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у змісті постанови від 21 квітня 2021 року у справі № 522/6750/17-ц (провадження № 61-1700св21), вирішення питання про відкриття провадження про перегляд рішення за нововиявленими обставинами за заявою, яка подана 
з пропуском встановленого законом процесуального строку, можливе лише після вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. 
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
від 04 травня 2022 року (провадження № 61-19778св21) касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Захаріїва Б. Д., задоволено частково. Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року скасовано.
Справу передано для нового розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно, з урахуванням передачі справи на новий розгляд, суд першої інстанції вирішував питання про залишення заяви без розгляду в судовому засіданні, що не суперечить нормам процесуального права і, відповідно, не свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. 
Суд першої інстанції на стадії відкриття провадження фактично надав додаткову можливість заявникам висловити свою позицію щодо строку звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та діяв таким чином з метою реалізації права заявників на доступ до суду. Аналогічний висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі 
№ 695/2710/15-ц (провадження № 61-9078св21).
Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не є підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права 
і фактично зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Захаріїва Богдана Дмитровича, залишити без задоволення.
Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 03 листопада 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 січня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Д. Д. Луспеник
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць