Постанова
Іменем України
21 червня 2023 року
м. Київ
справа № 608/1562/21
провадження № 61-3563св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області в складі судді Коломієць Н. З. від              07 липня 2022 року та постанову Тернопільського  апеляційного суду в складі колегії суддів: Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М. від 23 січня 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом  до                     ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним в порядку поділу спільного  майна подружжя право власності на частину квартири загальною площею 62,4 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , на частину  автомобіля марки «Skoda Fabia», 2006 року випуску. Визнати за ним право власності на                               частину земельної ділянки, площею 0,063 га, що розташована в с. Угринь Чортківського району Тернопільської області, а також здійснити розподіл судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2011 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Тривалий час він перебував на заробітках в Ізраїлі, звідки пересилав кошти та утримував сім`ю. За час спільного  проживання подружжям було набуте рухоме та нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62,4 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Skoda Fabia», 2006 року випуску, державний номерний знак                             НОМЕР_1 , який придбаний на кошти, виручені після продажу дружиною спільного автомобіля марки «Renault Тrafic», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; земельна ділянка площею 0,063 га, що розташована в с. Угринь Чортківського району Тернопільської області. Усе майно зареєстровано на дружину - ОСОБА_2 . На даний час подружжя проживає окремо. На підставі цього просить визнати майно, придбане на ім`я ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, спільною сумісною власністю та здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним право власності на частину спірного майна.
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом про визнання автомобіля марки «Skoda Fabia», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом спільної  сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право  власності на цей автомобіль в цілому, стягнути з ОСОБА_1 на її користь вартість частини автомобіля в розмірі 58 714,36 грн і таким чином припинити її право власності на                              частину вказаного автомобіля. Крім того, просить сягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від                   07 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано автомобіль марки «Skoda Fabia», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , придбаний на ім`я ОСОБА_2 , спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на                           частину автомобіля марки «Skoda Fabia», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . У решті позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано автомобіль марки «Skoda Fabia»,                       2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У порядку поділу спільного майна подружжя виділено в натурні ОСОБА_1 автомобіль марки  «Skoda Fabia», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , визнавши за ним право власності на цей автомобіль в цілому та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки власності вказаного автомобіля в сумі 58 714,36 грн, припинивши її право власності на частку вказаного автомобіля. Вирішено питання про судові витрати.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог                  ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності та поділу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виходив із того, що джерелом набуття квартири були не кошти подружжя, а кошти матері відповідачки за які вона придбала квартиру виключно для доньки у її приватну власність, що відповідало справжній волі сторін правочину. Інвестиційний договір на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_2 від 26 червня 2015 року містить в собі умови декількох договорів, в тому числі і договору дарування, що був виконаний, спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. На дане майно не поширюється сімейно-правовий принцип спільності майна подружжя.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 липня                 2022 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання права спільної сумісної власності та здійснення поділу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У березні 2023 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Чортківського  районного суду Тернопільської області від 07 липня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 січня 2023 року, у  якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови  в задоволенні його позову, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким  визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Касаційна скарга мотивована тим, що жодних належних та допустимих доказів того, що матір відповідачки надала кошти на купівлю квартири і ці кошти подаровані відповідачці особисто, а не в інтересах сім`ї, оскільки на час придбання майна вона перебувала у шлюбі з позивачем, суду не надано. Фактично, суди без будь-яких доказів визнали, що джерелом набуття вказаного майна були не кошти подружжя, а кошти матері відповідачки за які вона придбала квартиру виключно для доньки у приватну власність. 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 березня 2021 року в справі № 343/1294/18, від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц, від                      05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц, від 20 березня 2019 року в справі № 734/2887/17, від 21 липня 2021 року в справі № 640/9380/19, від              15 листопада 2021 року в справі   № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року в справі № 295/983/21, від 15 лютого 2023 року в справі № 211/5539/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від  21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17, від 22 лютого 2022 року в справі № 642/8107/14-ц, від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 та постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
У решті вимог судові рішення до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У квітні 2023 року ОСОБА_2 , через свого адвоката Каліннікова М. О., засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу                                        № 608/1562/21 з Чортківського районного суду Тернопільської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року справу вказану справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з                 11 листопада 2011 року, у період якого у них народилася донька -                    ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За час перебування сторін у шлюбі було набуте рухоме та нерухоме майно, яке зареєстровано на ім`я дружини, а саме: квартира АДРЕСА_3 ; автомобіль марки «Skoda Fabia», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; земельна ділянка площею 0,063 га, що розташована в                  с. Угринь Чортківського району Тернопільської області.
Згідно умов Інвестиційного договору на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення від 26 червня 2015 року ФОП ОСОБА_4 виступає забудовником, який зобов`язується проводити організаційні заходи по будівництву та побудувати будинок в термін до третього кварталу 2016 року, після повної оплати передати у власність замовлену квартиру (пункт 1.1., пункт 2.3 Договору). Замовник будівництва є ОСОБА_2 , обов`язки платника на себе взяла мати ОСОБА_2 -   ОСОБА_5 .
За умовами договору після повної оплати платником вартості квартири, забудовник зобов`язався передати її  ОСОБА_2 . 
Державна реєстрація права приватної власності ОСОБА_2 на квартиру відбулась 10 червня 2016 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 266299134 від 18 липня 2021 року, підставою для державної реєстрації слугував Інвестиційний договір на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_2 від 26 червня 2015 року.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша  статті 61 ЦК України).
Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.
 Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;  майно, набуте нею, ним за час шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто ( пункти 2, 3 частини першої статті 57 СК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням того, що на майно, яке придбано за час шлюбу розповсюджується презумпція спільності права власності подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує.
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що спірна квартира не є спільним майном подружжя, з огляду на те,  що кошти для придбання спірної квартири були особистими коштами матері                    ОСОБА_2 , яка сплатила їх за Інвестиційним договором.
Проте за умовами Інвестиційного договору замовником будівництва була ОСОБА_2 , яка підписала договір та замовила будівництво квартири, перебуваючи у шлюбі,  мати відповідачки за договором взяла на себе обов`язок сплатити вартість будівництва й погодилась з тим, що квартири перейде у власність замовнику - відповідачці ОСОБА_6 . Зазначений договір його сторонами не оспорювався, виконаний, що підтверджується  отриманням квартири у власність замовником. 
Установлено, що на час укладення інвестиційного договору та оформлення права власності на спірну квартиру за  ОСОБА_2 , остання перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 не обумовила передачі вказаних коштів виключно доньці, а не в інтересах її сім`ї. 
У зв`язку із викладеним висновок судів, що спірна квартира є особистою приватною власністю дружини не відповідає встановленим обставинам та не ґрунтується на зазначених нормах матеріального права. Зазначені підстави в позові про спростування спільності майна подружжя, з огляду на сплату за договором вартості майна іншою особою,  самі по собі  не можуть свідчити про те, що майно є особистою приватною власністю одного з подружжя. 
Отже, висновки судів попередніх інстанцій про те, що оскільки за Інвестиційним договором від 26 червня 2015 року кошти від покупця фактично були сплачені ОСОБА_5 (матір`ю ОСОБА_6 ), а тому квартира належить відповідачці на праві особистої приватної власності є помилковими, оскільки факт передачі коштів родичів одного з членів сім`ї на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про це, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь конкретному з подружжя.
Крім того, будь-яких правочинів, зокрема, договору дарування коштів                ОСОБА_6 її матір`ю, в розумінні вимог статті 57 СК України, що могло б свідчити, що ці кошти є особистим майном обдарованого, укладено не було.
Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від                      06 квітня 2021 року у справі № 695/2112/16-ц (провадження                                   № 61-13753св20), від 31 травня 2022 року у справі № 607/2297/20 (провадження № 61-2св22).
З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про те, що квартира, яка набута у власність під час перебування у шлюбі на підставі вищезазначеного договору є особистою власністю ОСОБА_2 .
Оскільки презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована, у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між колишнім подружжям шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/2 спірної квартири.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між подружжям, оскільки була набута подружжям за час шлюбу і презумпція спільної сумісної власності на це майно ОСОБА_2 не спростована.
За вказаних обставин Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги про порушення судом судами попередніх інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неправильне врахування висновків Верховного Суду, що призвело до порушення прав позивача.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від                    07 липня 2022 року та постанову Тернопільського  апеляційного суду від               23 січня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири за адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя та її поділ - скасувати.
Визнати квартиру загальною площею 62,4 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 62,4 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили  моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов