УХВАЛА
 
15 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 697/2644/21
провадження № 61-5811ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О.,                         Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Хорошун Оксаною Володимирівною, на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 січня 2023 року та на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, витребування частини земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом та просила:  
        припинити право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту серії ЧР № б/н, який зареєстрований за № 248 від 01 березня 2003 року;
       визнати право спільної часткової власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , на якій розташоване будинковолодіння, що належить по частинах ОСОБА_1 та належала ОСОБА_4 , спадкоємцями якого є в рівних частках ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ;
       визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 по частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 ;
       витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частину земельної ділянки по                    АДРЕСА_1 , яка знаходиться під  частиною житлового будинку з надвірними спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та необхідна для обслуговування її частини житлового будинку.
 
Позов обґрунтовано тим, що:
        ОСОБА_1 09 липня 2020 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом отримала у власність в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Григорівка Канівського району Черкаської області (на день заведення спадкової справи присвоєно назву АДРЕСА_1 ) та 09 липня 2020 року її право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис №37240284, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;
        частина вказаного будинку, яку вона успадкувала, належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 серпня 1996 року державним нотаріусом Канівської районної державної нотаріальної контори Котул Л. А. за реєстровим номером №1-1689;
        відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийняли спадщину в рівних частках після смерті своєї матері у вигляді жилого будинку, що знаходиться за адресою: с. Григорівка Канівського району. Жилий будинок та надвірні споруди розташовані на землях Григорівського сільвиконкому;
         відповідно до технічного паспорта на житловий будинок у с. Григорівка, складеного 28 травня 1996 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належало по  частині житлового будинку;
         відповідно до виписки від 23 липня 2020 року з погосподарської книги № 2, частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у власності позивача ОСОБА_1 (після смерті її батька ОСОБА_5 ), а його частина перебуває у власності                   ОСОБА_4 ;
         також, у власності ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка розміром 0,12 га, цільове призначення - індивідуальне садівництво. Згідно довідки архівного відділу Канівської районної державної адміністрації Черкаської області від                 12 жовтня 2020 року №21/01-32 рішенням виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21 березня 1997 року №6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок» ОСОБА_4 виділено 0,16 га земельної ділянки, у зв`язку з одержанням спадщини. 01 грудня 2003  року ОСОБА_4 отримав Державний акт на право приватної власності на землю, у якому зазначено, що на підставі рішення Григорівської сільської ради народних депутатів (№ та дата рішення не зазначені) ОСОБА_4 передається у приватну власність земельна ділянка, площею 0,120 га, розташована на території Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, землю передано для ведення садівництва - 0,120 га. З листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області вбачається, що за ОСОБА_4 в межах    с. Григорівка Канівського району обліковується земельна ділянка площею 0,12 га на підставі Державного акту серії ЧР №б/н, зареєстрованого за № 248 від 01.03.2003, цільове призначення - для ведення садівництва, та, що документація із землеустрою на дану земельну ділянку та копія рішення сесії Григорівської сільської ради до фонду архіву Управління не надходила, відомості до Національної кадастрової системи не внесені;
         ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті спадщину за законом прийняли його дочка ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2 ;
         у позивача ОСОБА_1 відсутній прохід до її частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , відсутня земельна ділянка для обслуговування її частини будинку;
         у силу принципу «слідування землі за будівлею», положень статті 120 Земельного кодексу України та статей 183, 364, 367 ЦК України, позивач вважає, що земельна ділянка, яка знаходиться під частиною будинку позивача та частина земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї частини будинку належить на праві приватної власності позивачу. Згідно з статтею  392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності;
         рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Бобрицької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21 березня 1997 року № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок» в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_4 у розмірі 0,16 га, у зв`язку з одержанням ним спадщини, про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, виданого на підставі цього рішення органу місцевого самоврядування. Суд виходив з того, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту її прав, та роз`яснено позивачу, що вона може просити визнати за нею право власності на земельну ділянку.
 
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 січня                2023 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 23 березня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.
 
24 квітня 2023 року адвокат Хорошун О. В. через Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, витребування частини земельної ділянки.
 
Справа № 697/2644/21 є справою незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи Верховний Суд уважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, а тому вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
Касаційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення в малозначних справах підлягає касаційному оскарженню.
 
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Хорошун Оксаною Володимирівною, на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 січня 2023 року та на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 березня 2023 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                             Н. О. Антоненко
                                                                                                                        І. О. Дундар
                                                                                                                        М. М. Русинчук