ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 р. 	Справа № 440/15203/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання  Євсєєвої М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2022, суддя Н.Ю. Алєксєєва,  по справі № 440/15203/21
          за позовом       ОСОБА_1  
          до     Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)                   
          про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними та незаконними дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 29.01.2021 ВП НОМЕР_1;
- скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 29.01.2021 ВП НОМЕР_1.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 відмовлено в задоволенні позову.
Позивач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що державним виконавцем було несвоєчасно винесено постанову про стягнення виконавчого збору, у зв`язку з чим остання є неправомірною та підлягає скасуванню.
Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (далі - відповідач)  надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.  
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, на виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби по м. Полтава Полтавського МРУЮ Полтавської області перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №553/4501/14-ц від 25.01.2016 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №22/24-05/07-ДІ від 23.08.2007, а саме нерухоме майно нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 .
У виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 04.10.2016, постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 08.12.20106, постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 25.10.2017, постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 16.05.2018, постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 08.06.2018, надіслано вимогу.
29.01.2021 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1, якою на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 70643,77 грн.
24.02.2021 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, згідно якої АТ "ВТБ Банк" листом, який надійшов 19.01.2021, підтверджує факт передачі майна ПАТ "ВТБ" нереалізованого на третіх електронних торгах нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,70 кв.м, яке належало на праві власності боржнику ОСОБА_1 . Також вказаною постановою вирішено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження вивести в окреме виконавче провадження.     
Виконавче провадження  НОМЕР_1 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач, не погоджуючись із постановою відповідача про стягнення виконавчого збору, звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  виконавчий збір у спірних правовідносинах підлягає стягненню з боржника відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, а також ч. 3 ст. 40 вказаного Закону.
Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження", статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:
1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;
2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;
3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;
4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;
5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Відповідно до ч. 5 ст. 26  Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Згідно ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження"  у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження"  виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. 
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39  Закону України "Про виконавче провадження"  виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що виконавчий збір не підлягає стягненню у разі фактичного виконання в повному обсязі виконавчого документу до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого документу. У випадку фактичного виконання боржником в повному обсязі виконавчого документу після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого документу виконавчий збір стягується у розмірі передбаченому статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження", а винесення постанови про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
Судовим розглядом встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 винесено старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби по м. Полтава Полтавського МРУЮ Полтавської області 23.02.2016.
При цьому, виконавчий лист №553/4501/14-ц від 25.01.2016 року, виданий Ленінським районним судом м. Полтави, був виконаний в січні 2021 року, тобто після відкриття виконавчого провадження.
24.02.2021 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що положення ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", якими передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки  виконавчий лист  в даному випадку було виконано  після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Додатково колегія суддів зазначає, що підставою для скасування оскаржуваної постанови, на думку позивача, є не стільки наявність підстав для звільнення його від сплати виконавчого збору згідно ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", скільки порушення допущені державним виконацем під час розподілу в ході виконання рішення коштів від боржника.
Так, на думку позивача, державний виконавець був зобов`язаний спрямувати залишок коштів, утриманих в ході виконавчого провадження № НОМЕР_1 на погашення виконавчого збору в цьому ж виконавчому провадженні, а не спрямовувати їх на погашення суми основного боргу за виконавчим провадженням № НОМЕР_2.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.
Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:
1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;
2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;
3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);
Таким чином, у зведеному виконавчому провадженні правила п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" застосовуються з урахуванням всіх виконавчих документів зведеного виконавчого провадження.
Отже, спрямування  державним виконавцем коштів  на погашення основної суми боргу по виконавим листам зведеного виконавчого провадження  не свідчить про порушеня відповідачем п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження".
Крім того, постанови про закінчення виконавчого провадження не оскаржені та на час розгляду справи є чинними. Також дії державного виконавця, які на думку позивача є неправомірними, щодо черговості розподілу не оскаржені.  
Отже, навадені позивачем доводи не є підставою для скасування оскаржуваної постанова відповідача про стягнення виконавчого збору.
Щодо доводів позивача про те, що постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята державним виконавцем з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 28  Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження), колегія суддів зазначає, що за змістом  ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п. 9  ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк,  встановлений  частиною  другою  статті 25 цього Закону для самостійного  його  виконання,  постановою  державного виконавця з боржника стягується  виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що  підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що  підлягає  передачі  стягувачу за виконавчим документом. 
Отже,  Закон України "Про виконавче провадження", діючий на час відкриття виконавчого провадження, не визначав граничного строку для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а лише вказував на можливість його стягнення після спливу часу на добровільне виконання рішення.
Таким чином, державний виконавець мав право винести постанову про стягнення виконавчого збору не раніше закінчення строку на самостійне виконання рішення та не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження), тому дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 29.01.2021 ВП НОМЕР_1 вчинені з дотриманням вимог ч. 8 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) та  ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору).
Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, проте, оскільки судом першої інстанції не було надано правову оцінку всім доводам позивача, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши його мотивувальну частину.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині підстав та мотивів прийнятого рішення.      
Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 по справі № 440/15203/21  змінити з підстав та мотивів прийнятого рішення.  
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 по справі № 440/15203/21- залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов   	
Постанова складена в повному обсязі  17.05.23.