КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А  
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И 
 
24 квітня2023 року                                                            м. Київ
 
Унікальний номер справи № 752/21404/18  
Апеляційне провадження 22-ц/824/6465/2023 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.
 
учасники справи      
заявник                                  ОСОБА_1 
 
            суб`єкт оскарження                         Приватний виконавець виконавчого округу                                                                        м. Києва Варава Роман Сергійович,          
 
            стягувач                                 ОСОБА_2 
                                   
            розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від                                          31 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Ольшевської І.О., про повернення скарги  ОСОБА_1   на дії приватного виконавця, заінтересовані особи Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Роман Сергійович, 
в с т а н о в и в :
 
ухвалою Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 31.01.2023 скаргу повернуто заявниці.
Не погоджуючись з ухвалою суду  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм процесуального права. А саме, ч. 4 ст. 183 ЦПК України не передбачено повернення скарги заявнику. У статті 183 ЦПК України зазначено загальні вимоги та не вказано, що такі вимоги є обов`язковими для скарги на дії приватного виконавця. Суд не врахував висновків Верховного Суду, які містяться у постановах від 21.04.2021 у справі № 713/1972/20 та у справі № 569/12949/20.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
            Повертаючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 183 ЦПК України до матеріалів скарги не долучені докази на підтвердження надіслання її іншим учасникам справи, що є підставою для повернення її заявниці без розгляду.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
            За обставинами справи встановлено, що усічні 2023року  ОСОБА_1  звернулась до суду із скаргою, в якій просила визнати дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варава Р.С. неправомірними та зобов`язати приватного виконавця скасувати постанови приватного виконавця.  Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. 
            Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
            Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4 ст. 183 ЦПК України).
            Разом із тим, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
            У ч. 1 ст. 446 ЦПК України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.
            Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
            За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
            Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції»  від 16.12.1992; «Беллет проти Франції» від 04.12.1995).
            Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
            Суд першої інстанції, виходячи з того, що до матеріалів скарги на дії державного виконавця не долучені докази на підтвердження надіслання її іншим учасникам справи, не звернув уваги на те, що ч. 2ст. 183 § 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України регулюються загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, які подаються виключно з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження, в тому числі на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.
            Разом із тим, вказана процесуальна норма не стосуються та не регулює питання подачі саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.
            Вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.
            А тому до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.
            Саме такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.04. 2021 у справі № 713/1972/20.
            Не врахувавши  цих висновків суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 2 ст. 183 ЦПК України, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року скасувати .
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, за виключенням підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений 24.04.2023.

Головуючий                                                              Л. Д. Махлай 
 
Судді                                                                          О. В. Немировська                                                                                                            
                                                                                   Т. І. Ящук