ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2806/22  Номер провадження 22-ц/814/2726/23	Головуючий у 1-й інстанції Просіна Я.В.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2023 року 	м. Полтава  	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.
імена (найменування) сторін:
позивач:   ОСОБА_1 
відповідач:   ОСОБА_2 
третя особа: ОСОБА_3 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 грудня 2022 року, постановлене суддею Просіною Я.В.
по справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа  ОСОБА_3  про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається, щомісяця у розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача, але не менше, ніж один прожитковий мінімум для працездатних осіб. Стягнення аліментів проводити з 21.08.2022 року до досягнення ОСОБА_1 23 річного віку або закінчення навчання.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є сином  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 . Відповідно до судового наказу Лубенського міськрайонного суду від 21.09.2020 року по справі № 539/2751/20 було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на утримання позивача до його повноліття. Строк сплати аліментів на утримання позивача закінчився 21.08.2022 року.
Однак, 12.09.2022 року він поступив на денну форму навчання у Лубенський лісотехнічний фаховий коледж. Строк навчання у навчальному закладі становить 3 роки і буде тривати до 30.06.2025 року, що підтверджується довідкою. У зв`язку із навчанням самостійного заробітку не має, стипендію не отримує. У зв`язку з вищевикладеним, відсутністю у нього самостійного заробітку він потребує матеріальної допомоги, оскільки йому необхідні кошти для оплати транспорту, харчування, придбання одягу, учбової літератури, канцелярських та комп`ютерних приладів та ін. Матір позивача не в змозі задовільнити всі необхідні його потреби, оскільки сама є безробітною і отримує від держави невеликі виплати, які є меншими за мінімальну заробітну плату. 
Вказав, що відповідач ОСОБА_2 від утримання свого сина ухиляється, спілкуватися з позивачем не бажає. Відповідач є працездатним, є приватним підприємцем, має у власності квартиру, автомобіль і значну кількість іншого нерухомого майна, при цьому сплачує досить невеликі аліменти на утримання молодшої сестри позивача.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 грудня 2022 року позовні вимоги   ОСОБА_1  задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається, в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2022 року і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, за умов продовження навчання.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив рішення місцевого суду змінити, збільшивши розмір стягуваних аліментів з 1/8 до 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам прави, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Від представника ОСОБА_2 адвоката Павличенка В.Г. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 9).
Відповідно до копії судового наказу виданого Лубенським міськрайонним судом Полтавської області від 21.09.2020 року по справі № 539/2751/20 з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 19.08.2020 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.15).
Згідно довідки Лубенського лісотехнічного фахового коледжу ОСОБА_1 є студентом ІІ курсу денного відділення даного навчального закладу. Навчається з 12 вересня 2022 року, закінчення навчання - 30 червня 2025 року (а.с. 16).
Відповідно до копії довідки про доходи виданої ОСОБА_1 . Лубенським лісотехнічним фаховим коледжем № 59 від 10.10.2022 року, загальна сума доходів за період з 01.09.2022 року по 30.09.2022 року за винятком аліментів становить 0,00 грн. (а.с.17).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є повнолітнім, проте продовжує навчання, власного доходу не має, потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість фінансово допомагати синові.
Проте, позивачем не надано доказів, які б підтверджували розмір витрат на його утримання у зв`язку з навчанням та враховуючи матеріальний стан відповідача суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання позивача у розмірі 1/8 частина всіх доходів ОСОБА_2 .
Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).
Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Встановивши наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів в розмірі 1/8 частини від доходів відповідача, не в повній мірі врахував положення ст. 182 СК України щодо матеріального стану та фінансової спроможності відповідача надавати таку допомогу.
Зокрема, судом не враховано, що в 2022 році відповідач придбав декілька об`єктів нерухомості (а.с. 66-74), вартість яких виходить за межі його офіційного прибутку (а.с. 43, 45).
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 1 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18.
Як вбачається з довідки Лубенської міськрайонної філії Державного центру зайнятості мати позивача ОСОБА_3 зареєстрована як безробітня, її дохід з 30.05.2022 по 31.08.2022 становить 16138,50 грн. (а.с. 18).
Місцевим судом встановлено та не заперечується поясненнями сторін, відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини на утримання доньки.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітній син відповідача, який навчається, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, потребує матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.
Проте, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, не в повній мірі врахував матеріальний стан відповідача, тому колегія суддів приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі 1/6 частини, що відповідатиме вимогам розумності, справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання. 
Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ч. 4 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи, що апелянт відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції необхідно віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ч. 4, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:

 Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 грудня 2022 року змінити, збільшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з  ОСОБА_2  з 1/8 частини до 1/6 частини всіх видів доходів.
В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 грудня 2022 року залишити без змін.
Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції віднести на рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О. Ю. Кузнєцова

Судді:                                                                     Г. Л. Карпушин

Л. М. Хіль