Номер провадження: 22-ц/813/4853/23 Головуючий у 1-й інстанції: Бескровний Я.В.
Єдиний унікальний номер судової справи:947/12676/22 Доповідач Базіль Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.04.2023 року                                                                  м. Одеса
       Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В., 
       суддів: Воронцової Л.П.,
                                        Приходько Л.А.
       розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022, ухвалене у складі судді Бескровного Я.В. у справі №947/12676/22 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
                        ВСТАНОВИВ:
       Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
       16 червня 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк” (далі — АТ КБ “Приватбанк”) звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       Позовна заява мотивована тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 01.07.2019 року.
       У подальшому, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 04.01.2019 року, отримала картку типу: Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн.).
       Підписуючи анкету-заяву, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг”, “Тарифами”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві.
       АТ КБ “Приватбанк” свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
       Натомість, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору станом на 31.05.2022 року утворилася заборгованість у розмірі 203005,21 грн., яка складається з: 187501,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 172138,28 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 15363,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 11731,25 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 3772,67 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 00,00 грн. - нараховано пені, 00,00 грн. нараховано комісії.
       На підставі викладеного, АТ КБ “Приватбанк” просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 01.07.2019 року у розмірі 203005,21 грн. та відшкодувати судові витрати за сплату судового збору у розмірі 3045,08 грн.
       Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
       Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ “Приватбанк” відмовлено.
       Рішення суду мотивоване тим, що позовна заява не містить відомостей про те, що банк надавав відповідачці кредит, та у якій саме сумі. На думку суду першої інстанції, банком не надано жодного належного і допустимого доказу того, що відповідачці видавалася, і коли саме банківська картка і відкривався рахунок. На переконання суду, таким доказом, наприклад могла слугувати розписка відповідачки про отримання певної кредитної картки. При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що надані банком у якості доказів: виписка за договором, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картки, довідка про укладення між відповідачкою та банком кредитного договору, а також заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг є недопустимими доказами, оскільки вони не засвідчені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема відповідно до положень пункту 5.27 ДСТУ від 01.09.2013 №4163-2003.
       Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
       Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ “Приватбанк” через свого представника Бережну Н.М. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідачку. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що 04.01.2019 року відповідачка підписала довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій особистим підписом підтвердила ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту, суму ліміту, строк договору та строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентна ставка в межах та поза межами цільового періоду, тип процентної ставки, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, реальна річна процентна ставка, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язання за договором у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. 
       Після отримання кредитної картки, відповідачка здійснила дії щодо її активізації, користувалася нею, а також отримувала кредитні кошти, що свідчить про укладення між сторонам кредитного договору.
       Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме розрахунком заборгованості, заявою, паспортом споживчого кредиту, випискою по рахункам ОСОБА_1 , довідками банку про зміну умов кредитування, довідкою про видані картки (із зазначенням номера та типу картки).
       З виписки по рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, в межах якого ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, знімала кошти через банкомат, а відтак, на думку апелянта, підтверджується і факт отримання і користування відповідачкою кредитною карткою, оскільки здійснення указаних операцій без наявності картки є неможливим.
       В обґрунтування позиції, викладеної в апеляційній скарзі апелянт посилається на практику касаційного суду, викладену у постановах Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі №923/760/18, від 11.09.2019 року у справі №153/1334/16, від 29.07.2020 року у справі №753/10779/16-ц, від 04.12.2019 року у справі №750/6058/17-ц, від 14.04.2021 року у справі №759/11453/20, від 26.10.2022 року у справі №334/2492/21.
       На спростування висновків суду щодо невідповідності письмових доказів, долучених банком до позовної заяви, зазначає, що норми ЦПК України, якими регламентовано правила подання письмових доказів, не містять посилання на необхідність застосування ДСТУ 4163-2003, а тому, на думку апелянта, у суду не було підстав для відмови у прийняті доказів, долучених до позовної заяви, через невідповідність їх оформлення саме ДСТУ 4163-2003.
       Позиція відповідачки на стадії апеляційного перегляду справи.
       04 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала на адресу суду заяву, у якій зазначила, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та надані докази, а тому підстав для його скасування немає. Заперечує проти задоволення апеляційної скарги АТ КБ “Приватбанк”, просить апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року залишити без змін. 
       Позиція апеляційного суду.
       Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
       Приписами п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України регламентовано, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 березня 2023 року, з огляду на положення ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову 203005,21 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (248100,00 грн).
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
       Обставини справи.
       З матеріалів справи вбачається, що згідно з наданою позивачем копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 25 липня 2018 року  ОСОБА_1 погодилася отримувати послуги у АТ КБ «ПриватБанк», при цьому розміри процентної ставки, пені та комісії, штрафу у заяві не визначені (а.с. 21-22).
       Зі змісту указаної анкети-заяви убачається, що підписавши її, 
 ОСОБА_1 відповідно ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєдналася до Умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ “Приватбанк”, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою: www.privatbank.ua і які разом з пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого вона отримала, шляхом самостійного роздрукування. Погоджується зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах і правилах і з тим, що зміни до Умов і правил вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а в умовах, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє про зміни, шляхом використання певних умов і правил засобів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених умов і правил є підтвердженням її погодження і повного та безумовного прийняття зміненої редакції Умов і правил.
       04.01.2019 року  ОСОБА_1  підписала паспорт споживчого кредиту, яким містить серед іншого інформацію про проценту ставку, відсотків річних: у пільговий період: 0,00001% річних, поза межами пільгового періоду:37,2%, тип процентної ставки — фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладення додаткової угоди до договору про споживчий кредит), кількість та розмір платежів, періодичність внесення: проценти та комісія щомісячно, тіло наприкінці строку, 7% від заборгованості +комісія щомісячно,  штрафи за прострочення платежів більше ніж 30 днів — 500 грн. +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту — подвійна процентна ставка, дата інформації — 04.01.2019 року, зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до — 19.01.2019 року (а.с. 23,24). Відомостей про те, що сторонами досягнуто домовленості щодо продовження дії умов, окреслених у цьому документі, матеріали справи не містять.
       Згідно довідки, доданої до позовної заяви, ОСОБА_1 було видано кредитну карту за № НОМЕР_1 , дата відкриття — 04.01.2019, термін дії — 12/21, тип картки — Master Card World Black Edition, у подальшому 25.01.2022 року відповідачці було видано картку № НОМЕР_2 , термін дії — 12/24, тип картки — Master Card World Black Edition (а.с. 20).
       Відповідно до довідки, яка долучена до позовної заяви, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , відповідачці 04.01.2019 року було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , 01.07.2019 року встановлено кредитний ліміт — 0,00 грн., 22.10.2019 року збільшено кредитний ліміт — 71000 грн., 20.11.2019 року збільшено кредитний ліміт — 195000 грн., 19.05.2022 року — зменшено кредитний ліміт до — 0,00 грн. (а.с. 19).
       До позовної заяви банком долучено витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Visa Signature, а також умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутні підписи сторін договору (а.с. 25-73).
       Зі змісту виписки по картковому рахунку, долученої до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитною (платіжною) карткою, здійснюючи різні банківські операції (а.с. 84-106).
       Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 25.07.2018, станом на 31.05.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ КБ “Приватбанк” у розмірі 203095,21 грн., яка складається з: 187501,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 172138,28 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 15363,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 11731,25 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 3772,67 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 00,00 грн. - нараховано пені, 00,00 грн. нараховано комісії (а.с. 12-18).
       Мотиви апеляційного суду та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини. 
       За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Оскаржуване рішення суду вказаним вимогам закону не відповідає, а тому підлягає зміні, з таких підстав. 
       Вирішуючи спір, що виник між сторонами,  місцевий суд послався на те, що долучені до позовної заяви копії документів не є належними та допустимими доказами, оскільки вони не засвідчені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема відповідно до положень пункту 5.27 ДСТУ від 01.09.2013 №4163-2003. При цьому, суд залишив поза увагою ту обставину, що норми ЦПК України не містять вимоги щодо необхідності оформлення документів, долучених, зокрема до позовної заяви, у відповідності до вимог ДСТУ  4163-2003, а тому дійшов помилкового висновку щодо недопустимості наданих позивачем доказів, на чому слушно наголошує скаржник.
        Поза увагою суду залишились і положення п.5,6 ст.95 ЦПК України, відповідно до яких учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
       За викладеного апеляційний суд погоджується з доводами скаржника в зазначеній частині.
       Перевіривши доводи позивача на предмет їх обґрунтованості, апеляційний суд враховує наступне. 
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
       Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       У відповідності до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
       Положеннями ст. 77 ЦПК України регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України cуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Згідно з положеннями ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Як слідує із змісту позовної заяви, АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з вимогою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 01.07.2019 року у сумі 203005,21 грн.
       На підтвердження заявлених вимог, банк надав до суду копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана ОСОБА_1 25 липня 2018 року, паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачкою 04 січня 2019 року, а також довідки про видачу кредитної картки та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт Platinum, World Black Edition, World Elite, Visa Signature та витяг із Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за кредитним договором від 25 липня 2018 року, виписку по рахунку.
       Проте надані позивачем докази не підтверджують факту укладення між сторонами кредитного договору від 01.07.2019 року, а відтак і наявності заборгованості за ним.
        Підписаний відповідачкою паспорт споживчого кредиту за своєю природою не є тотожним поняттю кредитного договору, а тому наряду з датою його підписання (04.01.2019 року), не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору між сторонами від 01 липня 2019 року. 
       Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року у справі №393/126/20 вказав, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
       З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що банком не надано належних доказів у розумінні положень ст. 77 ЦПК України, які б містили відомості щодо предмета доказування та слугували підтвердженням заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.07.2019 року в сумі 203005,21 грн.
       Таким чином враховуючи положення ст.13 ЦПК України відповідно до яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, відсутність у даній (конкретній) справі обов`язку суду збирати докази, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог у зв`язку з їх недоведеністю. 
       Надані банком у обґрунтування позовних вимог сукупність інших письмових доказів, у тому числі виписка з карткового рахунку, не можуть слугувати підтвердженням укладення між сторонами кредитного договору 01.07.2019 року. 
       Окрім того, апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги банком не змінювалися, у тому числі, шляхом їх уточнення, зокрема у частині дати укладення кредитного договору, та як наслідок початку виникнення кредитних правовідносин, разом із тим, вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на підставі підписаної нею анкети-заяви від 25.07.2018 року, банком не заявлялися. 
       Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір у справі, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, однак допустився помилок у мотивах прийнятого рішення.         
       У відповідності до приписів ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       З огляду на викладене, мотивувальну частину оскаржуваного рішення слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови. У іншій частині рішення суду належить залищити без змін.
       Згідно з приписами ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
       З огляду на ту обставину, що рішення суду першої інстанції змінено лише у його мотивувальній частині, тобто за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” залишено без задоволення, то розподіл судових витрат, обумовлених сплатою позивачем судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги не здійснюється. 
       Керуючись ст. 367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                        ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” задовольнити частково.
       Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. 
       В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

       Головуючий                                                        Л.В. Базіль

       Судді:                                                        Л.П. Воронцова

                                                                                Л.А. Приходько