У Х В А Л А        
 
11 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 638/19053/17
провадження № 61-4256ск23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ доходу від підприємницької діяльності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,
встановив:
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , у якому просив суд визнати за ним в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право власності на частку від доходів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) у сумі 42 813, 00 грн та стягнути з ОСОБА_1 частку доходів від діяльності фізичної особи-підприємця в сумі 42 813, 00 грн в порядку розподілу спільного майна подружжя. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 1/2 частку від доходів ФОП ОСОБА_1 у сумі 42 813, 00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя частку доходів від діяльності фізичної особи-підприємця в сумі 42 813, 00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640, 00 грн.  
27 березня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у вказаній справі.    
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;                  б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 684, 00 грн.
Ціна позову в цій справі становить 42 813, 00 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн х 250 = 671 000, 00 грн).
У касаційній скарзі заявник посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Проте посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що ухвалені у справі судові рішення суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Крім того, заявник посилається також на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Вказує, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 638/11907/16-ц за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ доходу від підприємницької діяльності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, предметом спору у якій є загальна сума спільних грошових коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Вважає, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи № 638/19053/17 безпідставно ухвалено рішення щодо розподілу лише частини спільного майна. 
ОСОБА_1 зазначає, що нею було уточнено позовні вимоги у справі № 638/11907/16-ц з підстав припинення грошового зобов'язання перед ОСОБА_2 у розмірі 42 813, 00 грн шляхом подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та доказів направлення й отримання останнім вказаної заяви, тим самим вона просила зменшити розмір доходів від підприємницької діяльності ОСОБА_2 , належних подружжю на праві спільної сумісної власності, які підлягають поділу, на суму зустрічного зарахування у розмірі 42 813, 00 грн, що підлягала стягненню на користь ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя в справі № 638/19053/17. Проте суди не звернули увагу на вказані обставини.        
З огляду на викладене, заявник вважає, що вона позбавлена можливості спростувати в справі № 638/11907/16-ц за її позовом до ОСОБА_2 обставини наявності грошового зобов'язання перед відповідачем у розмірі 42 813, 00 грн в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, внаслідок того, що вона брала участь у справі № 638/19053/17, в якій такі обставини були встановлені.
З аналізу судових рішень у справі № 638/11907/16-ц, які оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що предметом позову у вказаній справі не є зарахування зустрічних однорідних вимог.
Колегія суддів вважає, що наведена заявником обставина наявності у неї перед ОСОБА_2 грошового зобов'язання у розмірі 42 813, 00 грн в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, не є в розумінні підпункту «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України тією обставиною, яку особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати при розгляді справи № 638/11907/16-ц. 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.   
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ доходу від підприємницької діяльності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя відмовити.    
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          М. Ю. Тітов
 
                                                                                                                 А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                                     Є. В. Коротенко