ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3548/23 Справа № 189/1878/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К.С. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року                                місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 189/1878/22
Номер провадження 22-ц/803/3548/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Гапонова А.В., Максюти Ж.І.
учасники справи : 
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ТОВ «Відродження»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лісневський Дмитро Олександрович, на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року головуючого судді Лукінової К.С. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення орендної плати,-
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» (далі-ТОВ «Відродження») про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,782 га, яка розташована на території КСП «Побєда» Покровської селищної ради, Покровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:01:005:0244, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.03 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження» був укладений договір оренди земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності, площею 2.782 га, яка розташована на території КСП «Побєда» Покровської селищної ради, Покровського району Дніпропетровської області, який був зареєстрований 18 лютого 2005 року за № 4/040502500364 у Покровському відділі ДП Центр ДЗК. Сторони також уклади додаткову угоду від 21 вересня 2011 року до договору оренди земельної ділянки, строк дії вищевказаного договору визначено до 31 грудня 2021 року. Орендна плата складає у грошовому виразі 1863,07 грн, що становить 4,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на перше січня кожного року, за який нараховується орендна плата.Згідно Витягу №НВ-9903485322022 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер 1224255100:01:005:0244, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 76593,65 грн. Отже, згідно умов договору та чинного законодавства, орендна плата за користування земельною ділянкою за 2020 та 2021 роки складає 3446,71 грн за кожен рік, що становить 4,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.Відповідач порушив умови договору оренди земельної ділянки, оскільки не виконав покладені на нього обов`язки щодо виплати орендної плати, а саме, відповідачем не сплачено орендну плату позивачу за користування землею за 2020 та 2021 роки. Позивач зверталася до відповідача з вимогою про виплату орендної плати за 2020 та 2021 роки, проте орендної плати до цього часу не отримала. Тобто, відповідач користувався земельною ділянкою у 2020 та 2021 роках за наявності належних правових підстав договору оренди, але не виконав умови договору, щодо сплати орендної плати, чим порушує права позивача.
Просила стягнути з ТОВ «Відродження» на її користь заборгованість по виплаті орендної плати з урахуванням 3% річних, інфляції за договором оренди земельної ділянки кадастровий номер 1224255100:01:005:0244 від 03 листопад 2004 року, за 2020 та 2021 роки, у розмірі 9173,42 грн, що складаються з: заборгованості зі сплати орендної плати в сумі 6893,42 грн; 3% річних у сумі 289,78 грн; інфляційний збитків у сумі 1990,27 грн, а також судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті орендної плати з урахуванням 3% річних, інфляції за договором оренди земельної ділянки кадастровий №1224255100:01:005:0244, укладеного 03 листопада 2004 року за 2020-2021 роки в розмірі 9173,42 грн та судові витрати, а саме: судовий збір за подання позову у розмірі 992,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лісневський Д.О., просить змінити рішення суду збільшивши розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу з 2000 грн до 7500 грн, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що неможливо погодитись з висновком суду щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Відродження» просило залишити рішення суду першої інстанції без змін,оскільки заявлений розмір витрат на правничу допомогу адвоката завищений та неспівмірний з обсягом наданих послуг. Адвокату для підготовки позовної заяви не складного характеру по типовим справам не потрібні були будь-які додаткові довідки чи документи,у зв`язку з тим,що вся наявна інформація була в договорі і додаткових угодах,в тому числі і розмір орендної плати. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу , тому в іншій частині законність та обґрунтованість рішення апеляційним судом не перевіряється .
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове  рішення  відповідає.
Суд першої інстанції, з урахуванням об`єму та характеру наданих послуг, їх складність, дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн, що є об`єктивно обґрунтованою сумою.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції з огляду на таке.
Положеннями  статті 133 ЦПК України  передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну  правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів,  перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі статтею 134 ЦПК України  разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до  статті 137 ЦПК України  витрати, пов`язані з правничою  допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги зарахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною першою  статті 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої  статті 141 ЦПК України  при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну  правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Відродження» про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки у розмірі 9173,42 грн, також позивачем було зазначено про стягнення судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн (а.с.1-4).
27 грудня 2022 року представником позивача адвокатом Лісневським Д.О. надано заяву про підтримання позову в повному обсязі, та стягнення судових витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу у розмірі 7500 грн відповідно до акту виконаних робіт та розрахунків від 28 жовтня 2022 року (а.с. 23-24).
На підтвердження понесених втрат на правничу допомоги надано: - копію ордера на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Лісневським Д.О. від 17 жовтня 2022 року (а.с. 7, 25), - копію акту виконаних робіт та розрахунків до договору про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 та адвокат Лісневський Д.О., склали даний акт про наступні юридичні послуги у формі: - Назва послуги: зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин з предмету надання правової допомоги, отримання письмових доказів по справі та пояснень по суті справи. Узгодження з клієнтом правової позиції та стратегії захисту. Дата/період – 17 жовтня 2022 року. Час – 1 год. Вартість – 1500 грн.; Назва послуги: розрахунок штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання. Дата/період – 17 жовтня 2022 року – 28 жовтня 2022 року. Час – 1 год. Вартість – 1500 грн.; Назва послуги: підготування, аналіз судової практики та подача до суду позовної заяви з предмету надання правової допомоги. Дата/період – 17 жовтня 2022 року – 28 жовтня 2022 року. Час – 3 год. Вартість – 4500 грн. Загальна сума гонорару – 5 год – 7500 рн. (а.с. 26); - договір про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Лісневським Д.О. від 17 жовтня 2022 року (а.с. 27-29).
Відповідно до пункту 4.2 договору про надання правової допомоги від 17 жовтня 2022 року : вартість послуг адвоката наданих клієнту, в тому числі щодо виконання пункту 2.1. (права адвоката) цього договору – визначається з розрахунку 1 (одна) година витраченого часу адвоката дорівнює 1500 грн (одна тисяча п`ятсот гривень), вартість представництва інтересів клієнта у судовому засіданні ( участь адвоката у судовому засіданні І інстанції) є фіксованою та складає 1500 грн за кожне судове засідання, вартість представництва інтересів клієнта в апеляційній та касаційній інстанціях оговорюється сторонами окремо. 
Слід зазначити ,що в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зроблено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги  домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою  статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим  з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити  Конституції України  та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до  статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Також , у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Врахувавши конкретні обставини та складність справи,з урахуванням виконаної адвокатом роботи,принципи співмірності та розумності судових витрат,критерій реальності адвокатських витрат,а також критерій розумності їхнього розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви позивача і стягнення з відповідача на його користь 2000 грн судових витрат на правничу допомогу адвоката. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції , апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, поставлені заявником, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення судом витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн не заслуговують на увагу ,оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги,входить до предмета доказування . Заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат за умови,що буде доведено,що такі витрати були фактичними і неминучими,а їх розмір обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд з власної ініціативи, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року по справі № 910/7586/19, від 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц не є слушними, оскільки,згідно з правовими висновками, сформульованими у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Щодо посилання в скарзі на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу можливе лише на підставі клопотання іншої сторони у справі, слід зазначити наступне.
Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, як за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомоги, так і з власної ініціативи, керуючись критеріями визначеними ч.ч.3-5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в п.119 постанови від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін. 
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лісневський Дмитро Олександрович,– залишити без задоволення.
Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року в частині  стягнення  витрат на професійну правничу допомогу  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: