Постанова
Іменем України                                 
07 червня 2023 року
м. Київ
справа № 753/18406/16-ц
провадження № 61-4010св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Левківський Богдан Казимирович, на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Лужецькій О. Р. від 26 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Нежури В. А., Вербової І. М., Соколової В. В. від 18 січня 2023 року,і виходив з наступного. 
Короткий зміст заявлених вимог
1.                 У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.
2.                 Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, щоз 26 червня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року розірвано. 
3.                 Під час перебування у шлюбі в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
4.                 Фактично шлюбні стосунки між ним на ОСОБА_2 припинені у лютому 2014 року, вони проживають окремо. З червня 2014 року ОСОБА_2 перестала спілкуватися з сином ОСОБА_4 , а також не бере участь у житті дитини у обсязі, достатньому для його розвитку, не виконує свої батьківські обов`язки, фактично ухиляється від їх виконання.
5.                 Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 у розмірі             1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 
6.                 Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2015 року визначено місце проживання ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 .
7.                 Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 .
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
8.                 Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
9.                 Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до висновку Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 .З цього висновку вбачається, що на засіданні комісії було вислухано думку матері, яка повідомила, що вона проти позбавлення її батьківських прав, хоче дбати про фізичний та духовний розвиток дитини, піклуватися про сина, брати участь у його житті.
10.            Крім цього, з матеріалів справи слідує, що сторони мають конфліктні відносини між собою, що підтверджено судовими рішеннями, зокрема про те, що після розірвання шлюбу у сторін виникли неприязні відносини, що стало підставою для сімейних конфліктів, звернення до правоохоронних органів, й залишення відповідачкою спільного житла з червня 2014 року. Відповідачка не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, однак позивач не надає можливості спілкуватися з дитиною, чим перешкоджає добровільному виконанню матір`ю її обов`язків.
11.            Судом також встановлено, що відповідачка хворіє на онкологічне захворювання, що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією.
12.            Отже, позивач у справі не лише не сприяв участі матері у вихованні сина, а й певною мірою перешкоджав у цьому, що підтверджується матеріалами справи, зокрема зверненнями до правоохоронних органів. Малолітння дитина сторін - ОСОБА_4 на час розгляду справи негативно ставиться до матері, ображений на неї, не бажає спілкуватися з нею. На це безумовно вплинула тривала відсутність спілкування між сином та матір`ю, а також негативне ставлення до відповідачки з боку позивача. Однак доказів на підтвердження винної поведінки відповідачки, свідомого нехтування нею своїми обов`язками суду не надано.
Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції
13.            Постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року та ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року залишено без змін.
14.            Постанова апеляційного суду мотивована тим, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було надано висновок органу опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4 , як такої, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини.
15.            Цей висновок органу опіки та піклування Печерської районної в              м. Києві державної адміністрації апеляційний суд не вважав підставою для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з того, що при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 не приділяє належної уваги виконанню батьківського обов`язку з розвитку та виховання сина з червня 2014 року. Позивачем не надано доказів на підтвердження ухилення матері від виховання сина. Таких підстав не вбачав і орган опіки та піклування Дарницького районної в м. Києві державної адміністрації під час розгляду справи про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 .
16.            Крім того, до матеріалів справи надано медичні висновків, якими встановлено, що відповідач проходить лікування онкологічного захворювання та перенесла декілька операцій по видаленню органів та більше шести курсів хіміотерапії.
17.            Складаючи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації послався на відсутність документів на підтвердження отримання постійного заробітку та постійної роботи матері. При цьому бесіда з ОСОБА_2 не проводилась, її доводи не враховувались, як і не враховувався стан її здоров`я.
18.            У зв`язку із зазначеним, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено винної поведінки ОСОБА_2 та її свідомого нехтування своїми обов`язками, а посилання позивача на наявність заборгованості по сплаті аліментів не є підставою для позбавлення батьківських прав. 
19.            Також з матеріалів справи вбачається, що позивач у справі не лише не сприяв участі матері у вихованні сина, а й певною мірою перешкоджав цьому, що підтверджується матеріалами справи, зокрема зверненнями до правоохоронних органів.
Узагальнені доводи касаційної скарги
20.            06 березня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Левківський Б. К., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
21.            Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 134/1342/16-ц, від 28 березня 2019 року у справі № 559/1553/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 523/16635/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази та встановили обставини справи на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
22.             ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Левківський Б. К., у касаційній скарзі зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи рішення про відмову в задоволенні позову, посилалися на те, що ОСОБА_2 має онкологічне захворювання, у зв`язку із чим не могла повною мірою виконувати свої батьківські обов`язки. Однак суди не звернули увагу на те, що захворювання у ОСОБА_2 виникло у 2020 році, а тому і не встановили обствин і причини невиконання нею своїх батьківських обов`язків щодо дитини до 2020 року.
23.            Також суди попередніх інстанцій необґрунтовано не прийняли до уваги думку дитини щодо небажання спілкуватися з матір`ю, залишили поза увагою заборгованість відповідачки по сплаті аліментів, її відсутність у соціальному житті дитини. Заявник наполягає на відсутності доказів, які б підтверджували створення матері перешкод у спілкуванні з сином.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
24.            Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2023 року поновлено ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Левківський Б. К., строк на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києві від 26 травня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду                                  від 18 січня 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі                      № 753/18406/16-ц.
25.            18 травня 2023 року матеріали цивільної справи № 753/18406/16-ц надійшли до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26.            З 26 червня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року розірвано.
27.            Під час перебування у шлюбі в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 20 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва.
28.            Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року у справі № 753/19813/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 вересня 2015 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 30 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
29.            Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2015 року у справі № 753/7085/15-ц позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним чотирнадцятирічного віку з батьком ОСОБА_1 .
30.            У листах директора Спеціалізованої школи № 89, керівника курсів з англійської мови Третьякової Т. В. , завідуючої ДНЗ № 378                  Овчинникової А. О. вказано, що за період навчання дитини мати жодного разу у школі, дитячому садочку чи курсах не з`являлася.
31.            Згідно з висновком Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 28 лютого 2018 року, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав                  ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На засіданні комісії було вислухано думку матері, яка повідомила, що вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав, хоче дбати про фізичний та духовний розвиток дитини, піклуватися про сина, брати участь у його житті.
32.            03 грудня 2018 року допитаний в судовому засіданні в якості свідка малолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду повідомив, що спілкуватися з матір`ю не має великого бажання, мати не піклується про нього. Він має мобільний телефон і мати знає його номер, один раз він їй зателефонував. Однак вона навіть на день народження його не привітала, тільки ввечері написала повідомлення. Останній раз він її бачив у квітні місяці.
33.            Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було надано висновок органу опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 грудня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до     ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такої, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
34.            Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
35.            Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, а також якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
36.            Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
37.            Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
38.            Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
39.            Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
40.            При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
41.            Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
42.            Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
43.            Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
44.            На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з приписами яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
45.            При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною;                по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
46.            Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
47.            Суд має встановити справедливий баланс між різними конкуруючими правами. Роблячи це, потрібно переконливо аргументувати свої рішення і забезпечити процесуальну справедливість усього процесу.
48.            У якості правових підстав позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 посилався на пункт 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
49.            Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини та статті 150 СК України батьки несуть основну відповідальність щодо виховання та розвитку дитини.
50.            Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України), - у тому числі позбавлення батьківських прав з підстав та у порядку, що визначені статтею 164 СК України.
51.            У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
52.            За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
53.            Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі                 № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19),                       від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження                           № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
54.            У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Saviny v. Ukraine» («Савіни проти України»), заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
55.            Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
56.            Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
57.            У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
58.            Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
59.            Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
60.            Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
61.            За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
62.            Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поведінка ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 має призвести до позбавлення її батьківських прав. 
63.            Згідно з висновком Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 28 лютого 2018 року, орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав                ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При формуванні висновку враховано, що мати проти позбавлення її батьківських прав заперечувала, висловлювала бажання дбати про фізичний та духовний розвиток дитини, піклуватися про сина, брати участь у його житті.
64.            Суди встановили, після розірвання шлюбу у сторін виникли неприязні відносини, що стало підставою для сімейних конфліктів, звернення до правоохоронних органів, й залишення відповідачкою спільного житла з червня 2014 року.
65.            Також судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 хворіє на онкологічне захворювання (інвалід 3 групи), що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією.
66.            Судами попередніх інстанцій враховано, що батько не сприяв участі матері у вихованні сина, певною мірою перешкоджав в цьому, що підтверджується зверненнями відповідачки до правоохоронних органів. 
67.            Суд апеляційної інстанції надав критичну оцінку висновку органу опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації                      від 22 грудня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4 , з посиланням на те, що його складено без врахування позиції ОСОБА_2 , стану її здоров`я.
68.            Слід звернути увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.
69.            Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що в цій справі позивач не довів необхідності застосування до відповідачки такої крайньої санкції як позбавлення батьківських прав (розриву кровного споріднення) та позитивного впливу від застосування цієї санкції на неповнолітню дитину.
70.            Колегія суддів Верховного Суду відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не врахували думку дитини про небажання спілкуватися з матір`ю, висловлену в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції.
71.            Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення                     (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).
72.            Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства», стаття 45 ЦПК України).
73.            Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (Постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).
74.            Малолітній на той час ОСОБА_4 в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснив суду, що спілкуватися з матір`ю не має великого бажання, мати не піклується про нього. Мати йому не телефонує, не зустрічаються з ним.
75.            Суди надали оцінку думці дитини у сукупності з усіма обставинами справи, врахували сімейну ситуацію. Суди взяли до уваги, що малолітня дитина сторін - ОСОБА_4 на час розгляду справи був ображений на матір, не бажав спілкуватися з нею. На це безумовно вплинула тривала відсутність спілкування між сином та матір`ю, а також конфлікт між відповідачкою та позивачем.
76.            Встановлені судами обставини, наявність заборгованості по сплаті аліментів свідчать, що вжиті ОСОБА_2 протягом 2014-2020 років дії та заходи не можна визнати достатніми для висновку про належне виконання батьківських обов`язків щодо виховання, піклування, утримання і розвитку сина  ОСОБА_4 . У той же час такі дії, а також висловлені наміри свідчать про можливість зміни поведінки матері за допомогою та участі органів опіки та піклування. 
77.            Обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакти з дитиною, приймати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо дитини. 
78.            Колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків визнано у справі № 149/2510/21 достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року). 
79.            Загальні висновки судів першої та апеляційної інстанцій про недоцільність позбавлення матері батьківських прав щодо неповнолітнього станом на сьогоднішній день сина, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід визнати обґрунтованими та такими, що не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання в касаційній скарзі.
80.            Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
81.            Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.                 Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Левківський Богдан Казимирович, залишити без задоволення.
2.                 Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | Є. В. Синельников
| О. В. Білоконь
| О. М. Осіян