Ухвала 
Іменем України
 
26 квітня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 325/798/17
провадження № 61-10429вно22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Трачука Олександра Всеволодовича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій. 
 
У травні 2017 року заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області), ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку, посилаючись на те, що за заявою ОСОБА_1 від 05 лютого 2015 року Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області (далі - ГУ Держземагенства у Запорізькій області) було видано наказ від 04 березня 2015 року № 8-452/15-15-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для передачі в оренду земельної ділянки, розташованої на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовний розмір земельної ділянки - 20,0000 га, цільове призначення - для ведення фермерського господарства. В подальшому ГУ Держземагенства у Запорізькій області видало наказ від 31 березня 2015 року № 8-699/15-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду», яким було затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 в оренду на 49 років для ведення фермерського господарства земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 18,2228 га пасовищ, кадастровий номер 2324580300:06:001:0004, розташовану на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області (за межами населених пунктів). Зазначена земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги Азовського моря та відноситься до земель водного фонду, тому на неї поширюється режим обмеженого господарського використання і розпоряджатися нею уповноважена Запорізька обласна державна адміністрація. ГУ Держземагенства у Запорізькій області розпорядилося спірною земельною ділянкою з перевищенням своїх повноважень, не врахувало розмірів та меж прибережної захисної смуги Азовського моря, чим порушило вимоги статей 59, 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 85 Водного кодексу України (далі - ВК України). На підставі зазначених наказів 31 березня 2015 року між ГУ Держземагенства у Запорізькій області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, який 30 квітня 2015 року зареєстровано державним реєстратором Приазовського районного управління юстиції Запорізької області Беліченко О. С. Вказаний договір оренди землі є похідним від незаконних наказів ГУ Держземагенства у Запорізькій області, тому підлягає визнанню судом недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» було ліквідовано ГУ Держземагенства у Запорізькій області, а його правонаступником є ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області. Враховуючи викладене, заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації просив: визнати незаконними та скасувати вищевказані накази ГУ Держземагенства у Запорізькій області від 04 березня 2015 року № 8-452/15-15-СГ, від 31 березня 2015 року № 8-699/15-15-СГ; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 31 березня 2015 року, укладений між ГУ Держземагенства у Запорізькій області та ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації спірну земельну ділянку; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Запорізької області понесені судові витрати. 
 
В запереченні на позовну заяву ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області зазначило, що воно є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. З 01 січня 2013 року повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності наділено Державне агентство земельних ресурсів України та його територіальні органи. Спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, склад угідь - пасовища, розташована на відстані більш ніж 100 метрів від урізу води, тому передана ОСОБА_1 в користування для ведення фермерського господарства з дотриманням вимог статей 122, 124 ЗК України, статті 85 ВК України та в межах повноважень ГУ Держземагенства у Запорізькій області. Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж моря на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області не встановлювалися в порядку, передбаченому частиною третьою статті 60 ЗК України, тобто за розробленим проектом землеустрою, тому прокурором не доведено, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду. 
 
Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення - землі запасу, вид угідь - пасовища, є державною власністю, тому відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України ГУ Держземагентства у Запорізькій області мало право нею розпоряджатися. Позивач не надав доказів на підтвердження тих обставин, що вказана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду чи доказів про зміну її цільового призначення. Суд встановив, що згідно з викопіюванням з кадастрової карти спірна земельна ділянка з одного боку розташована на відстані 83-86 метрів від моря. Дане викопіювання виготовлене без проведення геодезичних робіт, без виходу спеціаліста на місцевість для встановлення дійсного розміру захисної прибережної смуги, тому не підтверджує доводів прокурора про те, що ділянка відноситься до земель водного фонду. Крім того, прокурор не довів невідповідність спірного договору оренди вимогам цивільного законодавства. Умовами цього договору передбачено, що орендар, користуючись предметом договору - 18,2228 га пасовища, зобов`язаний дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов договору оренди землі передбачена законами.
 
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації залишено без задоволення, а рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року - без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
 
Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задоволено. Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ ГУ Держземагенства у Запорізькій області від 04 березня 2015 року № 8-452/15-15-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». Визнано незаконним та скасовано наказ ГУ Держземагенства у Запорізькій області від 31 березня 2015 року № 8-699/15-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду». Визнано недійсним договір оренди землі від 31 березня 2015 року, укладений між ГУ Держземагенства у Запорізькій області та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 18,2228 га, кадастровий номер: 2324580300:06:001:0004, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 18,2228 га, кадастровий номер: 2324580300:06:001:0004, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи заяви представника                ОСОБА_1  - адвоката Трачука О. В. про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, позиції інших учасників справи.
 
У жовтні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Трачук О. В. подав до Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови цього суду від 18 грудня 2019 року з підстав наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
 
Заява представника ОСОБА_1 - адвоката Трачука О. В. обґрунтована тим, що постанова суду касаційної інстанції, яку він просить переглянути, фактично мотивована наявністю в матеріалах справи викопіювання з кадастрової карти, згідно з яким земельна ділянка площею 18,2228 га, кадастровий номер 2324580300:06:001:0004, що розташована на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, знаходиться на відстані від берега Азовського моря близько 83-86 метрів. Разом з тим за результатами розгляду його звернення стосовно проведення перевірки коректності внесення до публічної кадастрової карти України даних про спірну земельну ділянку ГУ Держземагенства у Запорізькій області листом від 23 вересня 2022 року № 29-8-0.2-2646/2-22 повідомило, що відомості про розташування земельної ділянки площею 18,2228 га, кадастровий номер 2324580300:06:001:0004, на узбережжі Азовського моря на мінімальній відстані від урізу води 83 метри, а максимальній - 86 метрів, не відповідають фактичними обставинам та спростовуються проведеними спеціалістами вимірами. Так, згідно з проектом землеустрою земельна ділянка з кадастровим номером 2324580300:06:001:0004 розташована на мінімальній відстані від урізу води 102,88 метрів, а максимальній - 102,96 метрів, що підтверджується наявною в цьому проекті кадастровою зйомкою сертифікованого інженера - землевпорядника ОСОБА_2 . Також у листі вказано, що викопіювання з публічної кадастрової карти України стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 2324580300:06:001:0004, що надавалося в ході розгляду цієї справи, за своєю формою та змістом не є викопіюванням з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану), не відповідає вимогам, передбаченим додатком 7 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051. Таким чином, вищевказаним документом повністю спростовується покладена Верховним Судом в основу судового рішення інформація з публічної кадастрової карти України, яка фактично є недостовірним доказом. Розташування земельної ділянки з кадастровим номером 2324580300:06:001:0004 на відстані понад 100 метрів від урізу води, тобто поза встановленими статтею 88 ВК України межами пляжної зони, виключає можливість застосування обмежень та заборон щодо використання земель у цій зоні, в тому числі для ведення фермерського господарства чи будь-якого іншого використання у сільському господарстві. На думку представника заявника, вказані обставини є суттєвими, оскільки могли вплинути на висновки Верховного Суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Трачук О. В. просив скасувати вищевказану постанову Верховного Суду і ухвалити нове судове рішення, яким рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року залишити в силі.
 
У листопаді 2022 року Запорізька обласна прокуратура подала заперечення на заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Трачука О. В., в якому просила відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що наведені в заяві обставини не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки вони не відповідають необхідним умовам таких обставин, визначеним пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А. від 08 листопада 2022 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами в цій справі та витребувано її матеріали з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року копії матеріалів провадження № 61-10429зно22 у цивільній справі 325/798/17 за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку», були направлені до Вільнянського районного суду Запорізької області для проведення процесуальних дій, спрямованих на відновлення втраченого судового провадження. 
 
30 березня 2023 року відновлене Вільнянським районним судом Запорізької області втрачене судове провадження в цивільній справі № 325/798/17 надійшло до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами необхідно відмовити з таких підстав. 
 
Під час розгляду справи по суті встановлено, що:
- наказом ГУ Держземагентства у Запорізькій області від 04 березня 2015 року № 8-452/15-15-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для передачі в оренду земельної ділянки, розташованої на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовний розмір земельної ділянки - 20,0000 га, цільове призначення - для ведення фермерського господарства;
- наказом ГУ Держземагентства у Запорізькій області від 31 березня 2015 року № 8-699/15-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,2228 га сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області. Надано в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 18,2228 га ріллі, кадастровий номер 2324580300:06:001:0004, строком на 49 років, розташовану на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області за межами населеного пункту. Встановлено річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 3 % від її нормативної грошової оцінки. Наказано ОСОБА_1 укласти договір оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 18,2228 га пасовищ;
- 31 березня 2015 року між ГУ Держземагенства у Запорізькій області та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, за умовами якого ГУ Держземагенства у Запорізькій області надало, а ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування для ведення фермерського господарства земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 18,2228 га, кадастровий номер:2324580300:06:001:0004, яка знаходиться на території Олександрівсйської сільської ради Приазовського району Запорізької області (за межами населеного пункту) строком на 49 років. 30 квітня 2015 року зазначений договір було зареєстровано державним реєстратором Приазовського районного управління юстиції Запорізької області Беліченко О. С., про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 30 квітня 2015 року за № 9597621;
- за актом прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки за договором оренди землі від 31 березня 2015 року) ГУ Дерземагенства у Запорізької області передало, а ОСОБА_1 прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 18,2228 га для ведення фермерського господарства (кадастровий номер: 2324580300:06:001:0004), яка знаходиться на території Олександвської сільської ради Приазовського району Запорізької області (за межами населеного пункту);
- згідно з викопіюванням з кадастрової карти земельна ділянка площею 18,2228 га, кадастровий номер 2324580300:06:001:0004, що розташована на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, знаходиться на відстані від берега Азовського моря близько 83-86 метрів;
- листом Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області від 17 листопада 2016 року № 404 заступнику прокурора Запорізької області повідомлено, що розмір прибережної захисної смуги вздовж Азовського моря та Молочного лиману на території ради не затверджувався і не встановлювався;
- листом ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 01 грудня 2016 року № 10-8-0.3-8797/2-16 прокурору Запорізької області повідомлено, що проекти землеустрою щодо організації встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та режимоутворюючих об`єктів уздовж Азовського моря та Молочного лиману на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області до територіального органу Держгеокадастру не надходили;
- згідно із складеним інженером-геодезистом ОСОБА_2 планом тахеометричної зйомки земельної ділянки для ведення фермерського господарства за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Олександрівська сільська рада відстань від урізу води спірної земельної ділянки складає 102,88-102,96 метрів. 
 
Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та задовольняючи позов, Верховний Суд виходив з того, що за встановлених обставин розташування спірної земельної ділянки з одного боку в безпосередній близькості до Азовського моря (на відстані 83-86 метрів) суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що вона не відноситься до прибережної захисної смуги. Оскільки землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду, на які поширюється спеціальний порядок надання та використання, то висновки судів про те, що спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, є необґрунтованими. Накази ГУ Держземагенства у Запорізькій області від 04 березня 2015 року № 8-452/15-15-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та від 31 березня 2015 року № 8-699/15-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду» не враховують розмірів та меж прибережної захисної смуги Азовського моря і суперечать вимогам законодавства, тому підлягають визнанню незаконними та скасуванню. Крім цього, оскільки спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, перебуває в межах прибережної захисної смуги Азовського моря і відноситься до земель державної власності, то її розпорядником, згідно з частиною п`ятою статті 122 ЗК України, є Запорізька обласна державна адміністрація, а не ГУ Держземагенства у Запорізькій області. Усунення перешкод Запорізькій обласній державній адміністрації у здійсненні нею права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема особливим статусом спірної земельної ділянки, яка належить до земель водного фонду, а саме до прибережної захисної смуги Азовського моря. Договір оренди землі від 31 березня 2015 року було укладено між ГУ Держземагенства у Запорізькій області та ОСОБА_1 на підставі вищевказаних наказів, які суперечать вимогам законодавства, тому цей договір підлягає визнанню судом недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину у вигляді зобов`язання ОСОБА_1 повернути державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації спірну земельну ділянку. Оцінюючи наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_1 не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги Азовського моря, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки в довготривалу оренду.
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишалися невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
 
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року (пункти 27, 28)).
 
Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38)).
 
Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання заступником прокурора Запорізької області касаційної скарги).
 
Таким чином, до компетенції Верховного Суду не віднесено дослідження нових доказів.
 
Під час первинного розгляду справи предмет доказування з боку позивача стосувався, зокрема обґрунтування відсутності в ГУ Держземагенства у Запорізькій області повноважень розпоряджатися спірною земельною ділянкою з огляду на те, що з однієї сторони ця ділянка розташована в безпосередній близькості до Азовського моря (на відстані 83-86 метрів), тобто перебуває в межах прибережної захисної смуги та відноситься до земель водного фонду, тому на неї поширюється режим обмеженого господарського використання і розпоряджатися нею уповноважена Запорізька обласна державна адміністрація. На підтвердження вказаних обставин було надано викопіювання з кадастрової карти, згідно з яким земельна ділянка площею 18,2228 га, кадастровий номер 2324580300:06:001:0004, розташована на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, знаходиться на відстані від берега Азовського моря близько 83-86 метрів.
 
Підставою для перегляду за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Трачук О. В. зазначив те, що за результатами розгляду його звернення стосовно проведення перевірки коректності внесення до публічної кадастрової карти України даних про спірну земельну ділянку ГУ Держземагенства у Запорізькій області листом від 23 вересня 2022 року № 29-8-0.2-2646/2-22 повідомило, що відомості щодо розташування земельної ділянки площею 18,2228 га, кадастровий номер 2324580300:06:001:0004, на узбережжі Азовського моря на мінімальній відстані від урізу води 83 метри, а максимальній - 86 метрів, не відповідають фактичними обставинам та спростовуються проведеними спеціалістами вимірами. Так, згідно з проектом землеустрою земельна ділянка з кадастровим номером 2324580300:06:001:0004 розташована на мінімальній відстані від урізу води 102,88 метрів, а максимальній - 102,96 метрів, що підтверджується наявною в цьому проекті кадастровою зйомкою сертифікованого інженера - землевпорядника ОСОБА_2 .
 
Разом з тим складений інженером-геодезистом ОСОБА_2 план тахеометричної зйомки, згідно з яким відстань від урізу води земельної ділянки з кадастровим номером 2324580300:06:001:0004 для ведення фермерського господарства складає 102,88-102,96 метрів, про який йдеться у вищевказаному листі ГУ Держземагенства у Запорізькій області від 23 вересня 2022 року № 29-8-0.2-2646/2-22, був предметом дослідження судів під час первинного розгляду справи. Тобто зазначена представником ОСОБА_1 - адвокатом Трачуком О. В. у заяві обставина була відома учасникам справи на час вирішення спору та слугувала основним аргументом сторони відповідачів для обґрунтування заперечень на позов. 
 
Змагальність сторін і диспозитивність цивільного судочинства є одними з основних засад (принципів) останнього (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи (частина перша статті 13 ЦПК України).
 
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
 
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень. Згідно з ним жодна сторона не може вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine»), заява № 4994/04, § 42-43).
 
З огляду на викладене лист ГУ Держземагенства у Запорізькій області від 23 вересня 2022 року № 29-8-0.2-2646/2-22 (зазначені в ньому обставини) не є доказом нововиявлених обставин, тобто не підтверджує їхню наявність, а є новим доказом, що може підтверджувати ті самі обставини, які були відомі сторонам у справі під час її первинного розгляду. Подання такого доказу спрямоване на переоцінку тих доказів, які вже дослідили суди. Тому жодних підстав для перегляду остаточного судового рішення, яке ухвалив Верховний Суд під час первинного розгляду справи, немає.
 
Таким чином, наведені у заяві представника ОСОБА_1  - адвоката Трачука О. В. обставини не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки вони не відповідають необхідним умовам таких обставин, визначеним пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими обставинами суд постановляє ухвалу.
 
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1  - адвоката Трачука О. В. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року.
 
Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1  - адвоката Трачука Олександра Всеволодовича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі за позовом Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.
 
Постанову Верховного Суду від 18 грудня 2019 року залишити в силі.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	В. А. Стрільчук  	
Судді:	В. М. Ігнатенко   	
 	С. О. Карпенко  	
 	В. В. Сердюк   	
 	М. Ю. Тітов