Справа № 164/1819/21 	Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф. 	
Провадження № 22-ц/802/380/23  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
01 травня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2023 року, 

                                           В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ТзОВ "Фінфорс" звернулося до суду із зазначеним позовом.
Покликалось на ті обставини, що 17 березня 2021 року між ТОВ «СС Лоун» та відповідачем ОСОБА_1 , після ознайомлення останньою з Правилами надання коштів в кредит, розміщеними на веб-сайті ТОВ «СС Лоун» www.ccioan/ua, було укладено електронний кредитний договір «1295266-А», за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС Лоун», шляхом підписання відповідачем генерованим особистим ключем кредитного договору та паспорту споживчого кредитування.
Після чого, згідно умов укладеного договору, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку, ОСОБА_1 отримала  кредит 5 300 грн., на строк з 17 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року. 
Крім того позивач вказував, що в період з 15 квітня 2021 року по 03 червня 2021 року, зі згоди відповідача неодноразово укладались додаткові угоди до кредитного договору, якими вони щоразу продовжували строк користуванням кредитом, фіксували розмір стандартної процентної ставки за користуванням кредитом, змінювали розмір реальної річної процентної ставки, графік платежів.
Однак відповідач, порушуючи умови кредитного договору, зобов`язання з повернення грошових коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, відповідно до п. 5.7, 5.8, 6.6 цього договору мала місце його автопролонгація на 20 днів (з 03 серпня по 24 червня 2021 року) під 2,99 % в день. У зв`язку з чим у відповідача ОСОБА_1 , станом на 30 листопада 2021 року, виникла заборгованість у розмірі 13 215 грн. 70 коп., яка складається із заборгованості за наданим кредитом - 5300 грн., і заборгованості за нарахованими процентами – 7 915 грн. 70 коп.
Також позивач вказував, що 14 липня 2021 року між ними та ТОВ «СС Лоун» було укладено договір факторингу № 40071779-111, відповідно до умов якого він отримав право вимоги за вищевказаним кредитним договором до відповідача, про що останній направлялось письмове повідомлення у вигляді електронного листа на її електронну адресу.
Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в сумі 13 215 грн. 70 коп. та відшкодувати йому судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270 грн. і 5 500 грн. понесених витрат на правничу допомогу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2023 року позов ТзОВ «Фінфорс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором «1295266-А» від 17 березня 2021 року в розмірі 13 215 грн. 70 коп., з яких 5 300 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 7 915 грн. 70 коп. – нараховані  проценти та 2 270 грн. судового збору і 1 200 грн. витрат на правничу допомогу.
Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі лише 1 200 грн., а не 5 500 грн. як було заявлено у поданим ним позові, незаконним і необгрунтованим, позивач ТзОВ «Фінфорс» подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване рішення суду у вказаній вище частині щодо зменшення стягнення з відповідача ОСОБА_1 на свою користь понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував реальність адвокатських витрат та критерії розумності їхнього розміру. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Так як рішення суду першої інстанції в частині решти задоволених ним позоних вимог ніким не оскаржено, то апеляційним судом у цій його частині не переглядається.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.
Ухвалюючи рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 200 грн, суд першої інстанції, врахувавши заперечення  представника відповідача,  виходив з того, що такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та відповідає об`єму і складності наданих правничих послуг позивачу адвокатом.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що 17 березня 2021 року між ТОВ «СС Лоун» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір «1295266-А», шляхом підписання відповідачем генерованим особистим ключем кредитного договору та паспорту споживчого кредитування, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС Лоун», після ознайомлення з Правилами надання коштів в кредит, розміщеними на веб-сайті ТОВ «СС Лоун» www.ccioan/ua.
Згідно умов укладеного договору, відповідач ОСОБА_1 , шляхом зарахування кредитних коштів на свою платіжну картку. отримала кредит 5 300 грн., на строк з 17 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року.
Також встановлено, що в період з 15 квітня 2021 року по 18 травня 2021 року відповідач уклала 15 додаткових угод до вказаного вище кредитного договору, якими сторони цього договору щоразу продовжували строк користуванням кредитом, фіксували розмір стандартної процентної ставки за користуванням кредитом, змінювали розмір реальної річної процентної ставки, графік платежів. 
З додаткової угоди №15 від 18 травня 2021 року до кредитного договору вбачається, що сторони домовилися продовжити строк користування кредитом на 1 календарний день, тобто з 19 травня 2021 року по 19 травня 2021 року включно, із сплатою процентів в розмірі 1,99% в день. В подальшому, в період з 20 травня 2021 року по 03 чеврня 2021 року відповідач уклала ще 8 додаткових угод до кредитного договору. З 03 червня 2021 року у зв`язку з порушенням умов договору, мала місце його автопролонгація на 20 днів до 24 червня 2021 року під 2,99 % в день. 
З наявних в матеріалах справи письмових доказів слідує, що відповідач ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконувала у зв`язку з чим, станом на 30 листопада 2021 року виникла заборгованість у розмірі 13 215 грн. 70 коп., яка складається із заборгованості за наданим кредитом – 5 300 грн., і заборгованості за нарахованими процентами – 7 915 грн. 70 коп. 
Крім того встановлено, що 14 липня 2021 року між ТзОВ «Фінфорс» та ТОВ «СС Лоун» було укладено договір факторингу № 40071779-111, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінфорс» отримало право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором, про що останню було повідомлено позивачем відправленням електронного листа на її електронну адресу.
З приєднаних до матеріалів справи договору про надання правової допомоги від 01 березня 2021 року і додатку до нього від 06 листопада 2021 року встановлено, що між адвокатським бюро «Олександра Шкребтієнка» в особі керуючого і безпосереднього надавача професійної правової (правничої) допомоги адвоката Шкребтієка О. І. та ТзОВ «Фінфорс» було укладено договір про надання правової допомоги, згідно з яким адвокат бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах визначених цим договором та додатками до цього договору надавати замовнику професійну правову (правничу) допомогу адвоката шляхом захисту прав, свобод і законних інтересів замовника, представництва інтересів замовника, а також надання інших видів правової (правничої) допомоги, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю гонорар (винагороду) за надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, в порядку, в сумі та в строки, що обумовлені цим договором та додатками до нього.
Розділами 3 і 4 договору визначено розмір та порядок обчислення і сплати гонорару (винагороди).
Додатком до вказаного вище договору його сторони погодили перелік послуг, що входять до складу правової (правничої) допомоги, яку виконавець – адвокат має надати замовнику – товариству у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінфорс» боргу за кредитним договором, за що останній має сплатити адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 5 500 грн. не пізніше десяти банківських днів від дати укладення цього додатку. Докази сплати товариством винагороди адвокату Шкребтієнку О І. за надану правову допомогу (правничі послуги) в матеріалах справи відсутні.
Зі змісту заяви представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , поданої на стадії перегляду судом заочного рішення, вбачається, що сторона відповідача заперечує стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача, вважаючи ці витрати завищеними і такими, що не відповідають вимогам розумності та реальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою вказаної статті цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року  в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Аналіз наведених норм процесуального права та встановлених судом обставин справи як щодо предмета спору і складності справи та об`єму наданих позивачу послуг адвокатом, слідчить про те, що судом першої інстанції вірно було враховано складність даної справи, обсяг робіт проведених адвокатом, враховано критерії розумності їхнього розміру. 
Таким чином, враховуючи наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи та врахувавши норми процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат  на правничу допомоги з ОСОБА_1 на користь позивача в розмірі 1 200 гривень. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, оскаржуване судове рішення, в частині розподілу судових витрат, на думку колегії суддів, відповідає вимогам закону й підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                          У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс"  залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 09 лютого 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді