ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року                                                                              Справа № 906/475/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Мельник О.В. ,  суддя Гудак А.В. 

секретар судового засідання Наєв Д.С. 

за участю представників сторін:
позивача - адв. Карабак В.А.
відповідача - пред-к Олянюк В.А.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" 
на рішення Господарського суду Житомирської області від 16.11.2022 р. 
ухвалене у м. Житомирі, повний текст складено 02.12.2022 р.
у справі № 906/475/22 (суддя Кудряшова Ю.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд"  
до відповідача Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" 
про стягнення 1286413,90 грн.
В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 16.11.2022 р. у справі № 906/475/22 позов задоволено частково. Згідно з рішенням підлягає стягненню з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" 59064,32 грн. пені, 45501,68 грн. 3% річних, 259107,90 грн. інфляційних втрат, а також 19296,21 грн. витрат на сплату судового збору та 12500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 922740 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 16.11.2022 р. у справі № 906/475/22 в частині стягнення пені в розмірі 59064,32 грн. та прийняти нове, яким зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з ДП “Житомирський бронетанковий завод” на 99%, також зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами до 3000 грн.
Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині стягнення пені, не  врахував поданих відповідачем документів, обставин справи, які мають істотне значення, тому рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Просить апеляційний суд при прийнятті рішення про стягнення пені врахувати як  економічну та політичну ситуацію в країні, так і фінансовогосподарську ситуацію, яка виникла на підприємстві. Пояснює, що Державне підприємство «ЖБТЗ» є госпрозрахунковим комерційним підприємством, яке в умовах військової агресії, починаючи з 2014 року, займається виключно ремонтом військової техніки та не має інших джерел для надходження коштів.
Зазначає, що внаслідок ракетно-бомбових ударів знищено товарно-матеріальних цінностей підприємства близько 38 млн. гривень, що призвело підприємство до збитків у першому півріччі 2022 року. Просить суд звернути увагу, що позивачем в рамках договору здійснено постачання продукції на загальну суму 7251430,65 грн., незважаючи на вищевказані обставини, які склались на підприємстві, і відповідач вживав всі заходи щодо виконання своїх зобов`язань та повністю здійснив оплату за поставлену продукцію на загальну суму 922740,00 грн.
Доводить, що нарахована сума пені є надто великою сумою порівняно із основною сумою заборгованості з огляду на одночасне нарахування інфляційних втрат і 3 % річних, які мають компенсаційний характер, на загальну суму 259107,90 грн. Зауважує, що суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи, враховуючи наведені виключні обставини.
Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу  скаржник посилається на норми ч.5-6 ст.126, ч.5 ст.129 ГПК України та практику Європейського суду з прав людини і зазначає, що відшкодуванню підлягають тільки ті витрати, які є обгрунтованими і мають розумний розмір.
Звертає увагу, що написання заперечення на клопотання обсягом 3 сторінки, що пропорційно сумі 1500,00 грн., не є співмірними зі складністю справи, з огляду на те, що доводи заперечення містять здебільшого цитування законодавства. Крім того, час участі та розмір відшкодування в сумі 6000,00 грн., за участь адвоката у судовому засіданні Господарського суду Житомирської області, призначеного на 20.09.2022, не відповідає реальному часу проведення судового засідання та є явно завищеним, оскільки засідання тривало близько 15 хвилин. З огляду на викладене та враховуючи витрачений адвокатом час на участь в судовому засіданні, заявлені вимоги про відшкодування, зокрема, 6000,00 грн. за участь в судовому засіданні не є підтвердженими.
Стверджує, що справа є нескладною, вплив вирішення справи на репутацію позивача або публічний інтерес до справи відсутні, реальність понесених витрат, які необхідні для надання правової допомоги, не доведено, детальний опис містить лише узагальнені фрази, зокрема, аналіз судової практики, визначення судової перспективи, визначення кола обставин тощо, витрачений адвокатом час є необгрунтованим, що на думку відповідача свідчить про нерозумний розміру витрат.
Просить врахувати викладене, скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 16.11.2022 у справі № 906/475/22 в частині стягнення пені в розмірі 59064,32 гривень та прийняти нове, яким зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з ДП «Житомирський бронетанковий завод» на 99%, а також - зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами до 3000,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.
Позивач звертає увагу суду, що у апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає порушення норм чинного законодавства судом першої інстанції, і які саме фактичні обставини справи неправильно чи неповно встановлені судом, які саме матеріальні чи процесуальні норми чинного законодавства порушені, в чому висновки суду не відповідають фактичним обставинам.
Посилається на практику Верховного Суду, де зазначено, що  чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Робить висновок, що підстави для скасування рішення суду відсутні. 
Вказує, що посилання скаржник на тяжкий фінансовий стан, який начебто має місце на теперішній час, не повинно братися до уваги, з огляду на те, що невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання розпочалося у 2019 році і продовжувалося до ухвалення судом рішення у справі. Жодних підстав неможливості виконання грошового зобов`язання у 2019-2022 роках відповідачем не доведено.  
Пояснює, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого розміру неустойки, яка нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст.74 ГПК України, ст.233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Вважає також безпідставними доводи скаржника про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Твердження позивача про те, що адвокатом витрачено більше часу, ніж необхідно на підготовку процесуальних документів у справі не підтверджено жодними доказами, у тому числі розрахунками, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, а тому у задоволенні апеляційної скарги в частині  зменшення витрат на правничу допомогу просить  відмовити.
На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 25.04.2023 р. представник відповідача ДП «Житомирський бронетанковий завод» підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача ТОВ "Груп Інтрейд" проти задоволення апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено наступне.
19.02.2019 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" як  постачальником та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод"    як покупцем укладений договір № 85/ДК /а.с. 13-18 у т.1/, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, на умовах та в строки, передбачені договором (п.п. 1.1 договору).
Постачання продукції здійснюється партіями. Право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладної та проходження вхідного контролю, за яким продукцію визнано придатною для використання за призначенням (п.п. 3.2-3.3. договору).
Згідно п.п. 4.1. договору поставка продукції здійснюється за цінами, визначеними у відповідній специфікації і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тар, пакування, маркування й інші витрати, пов`язані з поставкою продукції.
Пунктом 4.2. договору сторони визначили, що загальна сума договору складається із сум специфікацій до договору.
Відповідно до п.п. 5.1. - 5.4. договору оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунка). Порядок, строки оплати та ціна встановлюється сторонами у відповідній специфікації. Датою оплати за продукцію (партію продукції), вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця.
За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно договору та законодавства України (п.п. 7.1. договору).
Згідно до п.п. 7.2. договору за порушення строків проведення остаточного розрахунку з оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язань.
Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань, які виникли під час дії договору (п.п. 11.5. договору).
Договір підписаний представниками сторін і скріплений їх печатками.
На виконання умов договору сторонами було укладено ряд специфікацій, зокрема, специфікації № 4 від 14.03.2019 р. і № 10 від 14.03.2019 р., відповідно до яких відповідачу поставлено товар на сум 5100,00 грн. та 917640,00 грн. /а.с. 19, 22 у т.1/.
Відповідно до цих специфікацій, які є додатком № 1 до договору № 85/ДК від 19.02.2019 р., сторони погодили найменування продукції, кількість, ціну за одиницю та її вартість, а також визначили умови оплати - 30 календарних днів з моменту поставки повної партії продукції по кожній специфікації на склад покупця та проходження вхідного контролю.
Відповідач в порушення умов договору поставки № 85/ДК від 19.02.2019 р. та специфікацій № 4 та № 10 розрахунок за поставлений товар на суму не здійснив, і заборгованість на час звернення позивачем з позовом до суду становила 922740,00 грн.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві просив про стягнення з відповідача 922740,00 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання за умовами договору № 85/ДК від 19.02.2019 р., а також - 59064,32 грн. пені, 45501,68 грн. 3% річних та 259107,90 грн. інфляційних втрат, в тому числі 
за специфікацією № 10: - 917640 грн. боргу, 58187,4 грн. пені, обрахованої за період прострочення з 15.11.2020 р. по 15.05.2021 р., 45017,53 грн. відсотків річних і 257459,71 грн. інфляційних втрат, обрахованих за період з 15.11.2020 р. по 04.07.2022 р.;
за специфікацією № 4: - 5100 грн. боргу, 876,92 грн. пені, обрахованої за період прострочення з 06.05.2019 р. по 06.11.2019 р., 484,15 грн. відсотків річних і 1648,19 грн. інфляційних втрат, обрахованих за період з 06.05.2019 р. по 04.07.2022 р.
Після відкриття провадження    у справі відповідач сплатив суму боргу 922740,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5790 від 26.09.2022 р. /а.с. 181 у т.1/.
Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 922740,00 грн. боргу правомірно закрито судом за відсутністю предмета спору відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 231 ГПК України.
Господарський суд Житомирської області відповідно до оскаржуваного рішення позов задоволив частково, встановивши належними до стягнення суми 59064,32 грн. пені, 45501,68 грн. 3% річних, 259107,90 грн. інфляційних втрат, а також 19296,21 грн. витрат на сплату судового збору та 12500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідач Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" в апеляційній скарзі не оспорює рішення в частині стягнення 45501,68 грн. 3% річних, 259107,90 грн. інфляційних втрат, натомість  просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені 59064,32 грн. та прийняти нове, яким зменшити належну до стягнення пеню на 99%, а також – просить зменшити суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн. Керуючись нормами ст. 269 ГПК України, апеляційним судом переглядається рішення суду першої інстанції лише в оскаржуваній частині.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
На умовах договору між сторонами відбулись правовідносини з поставки, які врегульовані нормами глави 54 ЦК України та главою 30 ГК України.
 Нормами ч. 1 ст.265 ГК України та ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частиною 2 ст.712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно зі ст.ст.1-4, 181 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Згідно з ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. 
Згідно ч. 1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання     має     виконуватись належним     чином     відповідно   до   умов договору та вимог   актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.      
У  відповідності до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
Судом встановлено, що відповідач виконав оплату одержаного товару з порушенням строків, які визначені у специфікаціях. Так, відповідно до специфікацій № 4 від 14.03.2019 та № 10 від 14.03.2019 відповідачу поставлені товари на суми відповідно 5100,00 грн. та 917640,00 грн. /а.с. 19, 22 у т.1/. Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення з позовом до суду відповідач в порушення умов договору поставки № 85/ДК від 19.02.2019 та зазначених специфікацій оплату за поставлений товар не здійснив, і заборгованість у розмірі 922740,00 грн. була сплачена тільки після відкриття провадження у справі.
Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, позовна вимога про стягнення пені є правомірною, ґрунтується на умовах п.п. 7.1-7.2. договору та нормах 611 Цивільного кодексу України і ст..230-231 Господарського кодексу України.
Перевіривши правильність обрахування пені 59064,32 грн. пені - за специфікацією № 10 від 14.03.2019 р. за період 15.11.2020 р. по 15.05.2021 р. на суму 58187,40 грн. та за специфікацією № 4 від 04.04.2019 р. за період 06.05.2019 р. по 06.11.2019 р. на суму 876,92 грн., - колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок є вірними.
Враховано при цьому, що за умовами специфікацій, які є додатком № 1 до договору № 85/ДК від 19.02.2019 р., сторони погодили умови оплати – до 30 календарних днів з моменту поставки повної партії продукції по кожній специфікації на склад покупця та проходження вхідного контролю.
Встановлено, що на підставі специфікації № 4 від 04.04.2019 р. повна партія товару поставлена 04.04.2019 р./а.с.19-21/, тобто – строк оплати закінчився 05.05.2019 р.;
на підставі специфікації № 10 від 14.03.2019 р. повна партія продукції поставлена 15.10.2020 р. /а.с.22-37 у т.1/, тобто – визначений договором строк оплати закінчився 15.10.2020 р.
Натомість відповідач виконав розрахунки, як зазначено вище, - 26.09.2022 р. /а.с. 181 у т.1/.
Встановивши обставини виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції відхилив клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені), зазначивши, зазначивши, що оцінюючи наявні матеріали справи та приймаючи до уваги тривалий строк несплати основного боргу по поставкам, які були ще в 2020 році, суд не приймає до уваги посилання відповідача на погіршення фінансового становища внаслідок військової агресії проти України, що розпочалася 24.02.2022 р. Суд зазначив про відсутність належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст.  76-  79,  91 ГПК України  на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань
Колегія суддів погоджується з таким висновком, враховуючи наступне.
Відповідно до норм частини 3  статті 551 Цивільного кодексу України  та ч.1  ст.233 Господарського кодексу України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд має об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Обґрунтовуючи клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідач в апеляційній скарзі доводить, що штрафні санкції, заявлені ТОВ «Груп Інтрейд», є надто великою сумою порівняно із основною сумою заборгованості. Доводить, що інфляційні втрати та 3 % річних, які мають компенсаційний характер, у разі їх задоволення судом, компенсують позивачу понесені втрати від неналежного виконання зобов`язання по договору з боку відповідача. При цьому одночасне стягнення пені буде порушенням суспільних інтересів в умовах воєнного стану. 
Колегія суддів оцінює такі доводи скаржника як безпідставні і не вбачає підстав для зменшення належних до стягнення штрафних санкцій, враховуючи, що скаржник жодним чином не довів наявність обставин, що свідчили б про винятковість даного випадку. 
Так, колегією суддів встановлено, що період прострочення є тривалим -  з 06.05.2019 р. і до 25.09.2022 р., що безумовно впливає на фінансові інтереси позивача, тоді як обидні сторони спору, а не тільки відповідач, здійснюють господарську діяльність в умовах воєнного стану. 
Доводи скаржника про те, що розмір штрафних санкцій є надмірно великий, колегія суддів відхиляє.
Відповідно до ч.6  ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4  ст.236 ГПК України  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Так, у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 р. у справі № 916/878/20 (у п.30-31) зазначено, що на думку скаржника, під збитками у ч.1  ст. 233 ГК України  та ч.З  ст. 551 ЦК України, перш за все, потрібно розуміти розмір невиконаного чи неналежним чином виконаного зобов`язання (тобто суму заборгованості боржника). Суд погоджується з цим доводом. Аналіз вказаних норм права (місця їх розташування у кодексах, зв`язку з іншими нормами) дає підстави для висновку, що за змістом ч. 1  ст. 233 ГК  України та ч. З ст. 551 ЦК України під розміром збитків потрібно розуміти саме суму, на яку нараховано неустойку, зокрема пеню, а не будь-яку іншу суму збитків. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16.
При цьому шкода кредитору, завдана несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань, презюмуються і має компенсується за рахунок неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2020  р. у справі               № 910/8698/19).
Доводи скаржника про складний фінансовий стан внаслідок ракетно-бомбових ударів, які призвели до значних втрат товарно-матеріальних цінностей, не підтверджені доказами в порядку ст.74 ГПК України, що позбавляє суд можливості оцінювати такі підстави для зменшення штрафних санкцій. Разом з тим, колегія суддів вважає, що стягнення 59064,32 грн. пені з огляду на наведені вище обставини прострочення та баланс інтересів сторін, не може оцінюватись як несправедливо непомірний тягар для боржника.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів не встановила виняткових обставин як підстав для зменшення розміру належної до стягнення пені.
Надаючи оцінку доводам скаржника в частині безпідставності стягнення 12500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів встановила наступне.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Нормами ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат за результатами розгляду справи учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України), що не позбавляє суд обов`язку перевірити достовірність доказу в даному випадку щодо реального часу вказаного адвокатом, тривалості судових та підготовчих засідань.
На підтвердження витрат на професійну допомогу позивачем надано договір-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021 р., укладений Адвокатським бюро "Сергія Жечева" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" /а.с. 158-159 у т.1/.
Відповідно до п.п. 1.1,  п.п. 2.1.1 п.п. 2.1 договору-доручення адвокат зобов`язується надати правову допомогу в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. 
Клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк погоджені між ними (п.п. 2.3.1 п.п. 2.3 договору-доручення).
Договір підписаний та скріплений печатками сторін.
Додатковою угодою № 1 від 01.02.2021 р. до договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021 р. сторони погодили вартість правової допомоги, зокрема участь та представництво адвокатом інтересів клієнта в судовому засіданні незалежно від тривалості – 3000 грн. /а.с. 160 у т.1/.
На підтвердження понесення судових витрат позивачем надано акт від 28.09.2022 р. з переліком виконаних адвокатом робіт з зазначенням витраченого часу і суми гонорару 12500 грн. /а.с. 154 у т.1/, а саме : підготовка позовної заяви -5000 грн., заперечення на клопотання про зменшення штрафних санкцій – 1500 грн., участь в судовому засіданні 20.09.2022 р. – 3000 грн. і участь в судовому засіданні 18.10.2022 р. – 3000 грн.
На підтвердження фактичного здійснення учасником справи оплати судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано відповідне платіжне доручення № 1118 від 28.09.2022 р. на суму 12500 грн. /а.с. 155 у т.1/.
Надання правової допомоги у Господарському суді Житомирської області підтверджено процесуальними документами у справі - позовною заявою /а.с.1-9 у т.1/, запереченнями на клопотання про зменшення штрафних санкцій /а.с. 142-145 у т.1/, протоколами судових засідань 20.09.2022 р. /а.с.132-133 у т.1/ та 18.10.2022 р. /а.с. 172-173 у т.1/.
Зазначені вище докази були подані разом із заявою в межах строку, встановленого частиною восьмою статті 129 ГПК України, з дотриманням необхідних вимог наведеної норми.
Колегія суддів погоджується, що перелік послуг (робіт) правової допомоги відповідно до акту приймання-передачі від 28.09.2022 р. є необхідним, враховуючи предмет спору, обсяг матеріалів (підготовлених доказів і розрахунків) та вчинені адвокатом процесуальні дії, і розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірно із критеріями, визначеними за нормами ст.126 ГПК України, є розумним у кокретній справі.
Доводи щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу скаржник обґрунтовує тим, що написання заперечення на клопотання обсягом 3 сторінки, що пропорційно сумі у 1500,00 грн, не є співмірними зі складністю справи, оскільки доводи заперечення містять здебільшого цитування законодавства. Також доводить, що час участі та розмір відшкодування в сумі 6 000,00 грн., за участь адвоката у судовому засіданні Господарського суду Житомирської області, призначеного на 20.09.2022, не відповідає реальному часу проведення судового засідання та є явно завищеним, оскільки засідання тривало близько 15 хвилин. 
Колегія суддів оцінює такі твердження як безпідставні з урахуванням наведеного вище. Окремо апеляційний суд звертає увагу, що вартість послуги з участі в судовому засіданні за умовами є фіксованою та не залежить від тривалості судового засідання, тому розмір витрат в цій частині правильно оцінений судом як реальний і обгрунтований.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 16.11.2022 р. у справі № 906/475/22 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з  ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд
                   
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 16.11.2022 р. у справі № 906/475/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
Матеріали справи № 906/475/22 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 19.05.2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В. 

Суддя                                                                                              Мельник О.В.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.