ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/8959/22                                                                       Суддя першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б., 
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів,
В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, в якому просив: 
- визнати неправомірним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23 липня 2022 року № 24 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту нестачі матеріальних засобів техніки рухомих пунктів управління центру зв`язку передового пункту управління військової частини НОМЕР_1 »; 
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 кошти, утримані з його грошового забезпечення на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23 липня 2022 року № 24 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту нестачі матеріальних засобів техніки рухомих пунктів управління центру зв`язку передового пункту управління військової частини НОМЕР_1 ».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний  позов задовольнити в повному обсязі.
           21 квітня 2023 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 18548 від Військової частини НОМЕР_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, наголошує, що ОСОБА_1 під час перебування у відрядженні нікому не передав видане йому військове майно, не доповідав жодному командиру (начальнику) про необхідність такої передачі, а отже штаб-сержант ОСОБА_1 залишився матеріально відповідальним за це майно.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
          Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що проведеним службовим розслідуванням обґрунтовано було встановлено, що саме ОСОБА_1 , як матеріально відповідальна особа, отримавши згідно накладної №9 від 22.02.2021 року військове майно, внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків по збереженню виданого військового майна та порушення абзацу 6 статті 11, статті 16, статті 119, абзацу 5 статті 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не зберіг передане йому під звіт державне майно, що і стало підставою для притягнення його до матеріальної відповідальності. 
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 на посаді командира взводу забезпечення Центру зв`язку передового пункту управління, у звані штаб-сержанта.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 липня 2022 року № 24 «Про підсумки проведення службового розслідування по факту нестачі матеріальних засобів техніки рухомих пунктів управління центру зв`язку передового пункту управління військової частини НОМЕР_1 » на позивача було покладено матеріальну відповідальність за втрату військового майна, яке знаходилось під його матеріальною відповідальністю.
Вважаючи вказаний вище наказ протиправним, позивач звернувся із позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на військовослужбовця покладено обов`язки знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу забезпечення центру зв`язку передового пункту управління, службові обов`язки якого визначені, зокрема, в статтях 119 та 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Згідно статей 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу в мирний і воєнний час відповідає за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу і зобов`язаний правильно зберігати, експлуатувати, обслуговувати та особисто перевіряти бойову готовність озброєння і техніки взводу.
Відповідно до Акту службового розслідування від 23.07.2022 року, майно, нестача якого виявлена інвентаризаційною комісією, було отримано штаб-сержантом ОСОБА_1 згідно його заявки на підставі накладної №9 від 22.02.2021 року, яка є первинним документом бухгалтерського обліку.
Факт отримання відповідного майна під відповідальне зберігання, позивачем не заперечено.
У той же час, апелянтом наголошено, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2022 року № 35 ОСОБА_1 убув у відрядження до ВЧ НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з метою участі у командно - штабних навчаннях «Заметіль - 2022», вказаного факту відповідачем не заперечено, більше того, останній також викладений у Акті службового розслідування, з 24.02.2022 року був залучений до воєнних (бойових) дій у складі сил та засобів угрупування військ оборони.
Відповідно до матеріалів справ, на момент убуття у відрядження позивач підзвітне йому військове майно служби (забезпечення пунктів управління) на відповідальне зберігання нікому не передавав, залишивши його зачиненим у ПШ-2 військовий номер НОМЕР_3 , що знаходився у сховищі № 9 В/м 48. 
Відповідно до пункту 31 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 року №748, відповідальність за нестачу військового майна несуть матеріально відповідальні особи.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, передбачені, зокрема, Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Так, згідно п. 1 ч.1 ст. 6 вказаного вище Закону, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
З огляду на встановлені обставини справи, позивач, як матеріально відповідальна особа повинен був забезпечити відповідальне зберігання наданого йому у володіння майна, у той час як факт перебування останнього у відрядженні не означає, що він перестав бути матеріально відповідальною особою, ОСОБА_1 є відповідальним за отримане ним майно протягом всього перебування майна в його розпорядженні до моменту передачі цього майна іншій посадовій особі у встановленому порядку.
Як вказувалось вище, позивачем, підзвітне майно на відповідальне зберігання іншій особі під час убуття у відрядження з 16.02.2022 року передано не було.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
Так, апелянт стверджує, що прибувши 29.03.2022 року до м. Чернігів до військового містечка № НОМЕР_4 , він виявив пошкодження сховища №9 та пошкодження (ймовірно осколками) ПШ-2 військовий номер НОМЕР_3 , в якому він залишив для зберігання майно, про що у телефонному режимі було повідомлено ст. лейтенанту ОСОБА_2 , втім такі твердження були спростовані в рамках проведеного службового розслідування. Доказів зворотнього, матеріали справи не містять.
Крім того, майстер - сержант ОСОБА_3 у своєму поясненні вказав, що він дійсно 29.03.2022 року бачив штаб-сержанта ОСОБА_1 на території В/м 48 ВЧ НОМЕР_1 , втім, про відкриття сховища № 9 чи відсутність будь - якого військового майна ОСОБА_1 ОСОБА_3 (який з 24.02.2022 року забезпечував охорону та оборону В/м№ 48 ВЧ НОМЕР_1 ) не повідомляв.
Отже, позивачем, в порушення частини 1 статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» не здійснено жодної письмової доповіді про виявлену ним відсутність майна, не спростовано цього й в апеляційній скарзі.
Фото, додані ОСОБА_1 до апеляційної скарги, в силу положень норм КАС України не є належним доказом у справі, позаяк із нього неможливо встановити де, коли та як було воно зроблено, відсутня дата, коли це фото було зроблено.
Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко     

                                                                                                    С.Б.Шелест               

Повний текст виготовлено 25 квітня 2023 року.