Номер провадження: 22-ц/813/5289/23 
Справа № 496/603/20
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Кутурланова О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2023 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,
суддів: Бездрабко В.О.,
Приходько Л.А.,
секретар судового засідання Виходець А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області у складі судді Горяєва І.М. від 24 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), головний державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчик Віталій Олександрович, ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), головний державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчик В.О., ОСОБА_2 .
В обґрунтування скарги зазначив, що за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.07.2010 року з нього стягнуто аліменти на корись ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки з усіх видів заробітку.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08.02.2021 року зменшено розмір аліментів, утримуваних із ОСОБА_1 за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.07.2010 року з 1/4 до 1/6 частини його заробітку, виконавчий лист на виконання зазначеного рішення подано ним до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Відповідно до довідки ВДВС №31535 від 17.09.2020 року станом на 17.09.2020 року по виконавчому листу № 2-1280/2010, виданого Біляївським районним судом Одеської області 12.07.2010 року про стягнення з нього аліментів заборгованість відсутня. 
Однак, постановою Головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 18.01.2023 року у зазначеному виконавчому провадженні накладено арешт на грошові кошти, що містяться на його відкритих рахунках та належать боржнику. 
Посилаючись на незаконність дій державного виконавця, скаржник просив суд визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчик В.О. щодо винесення 18.01.2023 року постанови про арешт коштів боржника ВП 42105030 та скасувати вказану постанову.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2023 року провадження за скаргою ОСОБА_1 , зацікавленні особи: Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), головний державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчик В.О., Звіревич О.А. на дії державного виконавця закрито.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2023року скасувати, визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчик В.О. щодо винесення 18.01.2023 року постанови про арешт коштів боржника ВП 42105030. 

У відзиві на апеляційну скаргу Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), посилаючись безпідставність та необгрунтованість апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

         Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником оскаржувалися дії державного виконавця щодо винесення 18.01.2023 року постанови про арешт коштів боржника ВП 42105030, однак на час розгляду скарги виконавчий документ повернуто стягувачу та скасовано накладений арешт на кошти боржника, тому провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.2 ЦК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів (ст.4 ЦПК України)
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.
Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 зазначила, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчик В.О. від 18.01.2023 року ВП 42105030 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , щодо виконання виконавчого листа №2-1280/2010, виданого 12.07.2010 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.97).
Постановою головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчика В.О. від 20.02.2023 року знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.113).
Постановою головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчика В.О. від 20.02.2023 року повернено виконавчий документ стягувачу ВП 42105030 (а.с.112).

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, вказав, що виконавчий документ повернуто стягувачу та скасовано накладений арешт на кошти боржника, а тому провадження у справі підлягає закриттю. 
Проте, судом першої інстанції не враховано, що предметом спору у даній справі є не сама постанова державного виконавця від 18.01.2023 року, а саме дії державного виконавця, які скаржник вважав неправомірними.
З огляду на викладене, винесення постанови про скасування накладеного арешту на кошти боржника не свідчить про відсутність предмета спору та не може бути підставою для закриття провадження у справі.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, ухвала суду про закриття провадження у справі постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 11.05.2023 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько