ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2023 року	Львів	Справа № 300/4359/22 пров. № А/857/1146/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                      Курильця А.Р., 
суддів                                                           Гінди О.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дії, -

суддя в 1-й інстанції – Матуляк Я.П.,
час ухвалення рішення – 16.12.2022 року,
місце ухвалення рішення – м.Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не вказано,

                                                     в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просила: визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, викладену в листі за №0900-0209-8/42519 від 12.11.2021; зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 23.10.2021.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів освіти незалежно від віку за наявності вислуги років у період до 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців. Відтак, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з огляду на те, що її спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 становить 26 років 7 днів. Також зазначає апелянт про дискреційні повноваження відповідача у питанні призначення пенсії та про пропуск позивачем строку звернення до суду.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , спеціальний стаж роботи якої як працівника закладу освіти за період з 06.10.1991 по 11.10.2017 становить 26 років 7 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача та не заперечується відповідачем (а.с.15-19).
З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення ОСОБА_1 23.10.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років згідно пункту “е” частини першої статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення.
Листом від 12.11.2021 Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, посилаючись на те, що при наявності спеціального стажу роботи, визначеного в п. “е” частини першої ст.55 Закону 1788 станом на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців, пенсія за вислугу років призначається, за їх зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019. Оскільки спеціальний стаж роботи позивача, який дає право на пенсію за вислугою років становить 26 років 7 днів, то права на призначення пенсії заявниця немає. (а.с.20,21).
Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернулася з вказаним позовом до суду.
Відповідно до ст. 51 Закону № 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно ст. 52 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до п. "е" ст. 55.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року, який набув чинності з 01.04.2015 року, п. "е" ст. 55 Закону № 1788 було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року до ст. 55 Закону № 1788 було внесено зміни в п. "е" вказаної статті та викладено в наступній редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року- не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII.
Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення 04.06.2019 року.
Отже, з 05.06.2019 року положення п. "е" ст. 55 Закону № 1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року, та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Як правильно встановив суд, відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу мотивована лише відсутністю у останнього необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788, а саме 26 років 6 місяців, тоді як спеціальний стаж роботи позивача, станом на 11.10.2017 року, складає  26 років 7 днів.
Колегія суддів визнає слушними твердження суду першої інстанції про те, що 03 жовтня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно пункту 2-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Також, Законом № 2148-VIII були внесені зміни до пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Таким чином, враховуючи положення пункту 2-1 та пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту е статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення (від 25 до 30 років) станом на 11 жовтня 2017 року.
Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача наявний необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років.
Також, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №440/1286/20, оскільки у вказаній справі судом встановлено відсутність у позивача необхідного спеціального стажу станом на 11.10.2017 - менше 25 років, що узгоджується з вищенаведеними висновками суду в даній справі, враховуючи наявний у позивача спеціальний стаж понад 25 років.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. В даному випадку, звернення позивача до суду із позовом не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що питання строку звернення до суду з цим позовом ретельно досліджено судом першої інстанції при відкритті провадження в адміністративній справі та ухвалою від 21.11.2022р. обґрунтовано поновлено строк на звернення до суду.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року в справі № 300/4359/22 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 07 квітня 2023 року.