ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5198/23 Справа № 188/1096/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля», третя особа: Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління Першотравенське» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,
-за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яструб Олександр Петрович
на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля», третя особа: Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління Першотравенське» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 07.11.2016 р. по 10.12.2021 р. позивач працював у Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК «Павлоградвугілля» на посаді гірника підземника другого розряду з повним робочим днем у шахті. 28.08.2017р. його було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків. Наказом № 346-к від 26.03.2019 р. позивача було поновлено на роботі, відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2019 р. Але 10.12.2021 р. позивача знову було звільнено за прогули без поважної причини. Позивач зазначав, що з дня поновлення на роботі – 26.03.2019р. та по день звільнення – 10.12.2021 р. трудові правовідносини між сторонами не припинялись і йому нараховувалась заробітна плата, з якої щомісячно сплачувались податки та загальнообов`язкові платежі, проте заробітна плата не виплачувалась.
Позивач зазначав, що відповідно до довідки за формою ОК-5 йому було нарахована заробітна плата за 2019, 2020 та 2021 роки в сумі 168 724, 69 грн., яку він і просив стягнути на свою користь з відповідача.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
       Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля», третя особа: Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління Першотравенське» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати було відмовлено.

       
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
04.04.2023 року від  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яструб Олександр Петрович надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення й винесення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
       Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неправильно застосував норми законодавства, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Також апелянт вважає, що суд не врахував, що представник відповідача жодних доказів на підтвердження своїх доводів про помилковість відомостей у Державному реєстрі застрахованих осіб суду не надавав. Документи, надані відповідачем до податкової служби, до пенсійного фонду ним не надавалисьі предмету спору не стосуються.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 168 724, 69 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

ОСОБА_1 знаходився в трудових відносинах з ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 07 листопада 2016 року, згідно розпорядження від 07 листопада 2016 року № 1348-к.
            Відповідно до наказу від 01.08.2017 року № 1015/1-К ОСОБА_1 переміщено на підставі ст. 32 КЗпП України за професією гірник підземний 2 розряду з 01.08.2017 року на дільницю шахтного транспорту № 3, де він працював за цією професією на цій дільниці по час звільнення з підприємства до 28.08.2017 року.
              28.08.2017 року ОСОБА_1 було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України.
             В подальшому, постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2019 року ОСОБА_1 поновлено за професією гірника підземного на дільниці шахтного транспорту – 2 шахта «Ювілейна» ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
              Постановою Верховного Суду від 23.06.2020 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2019 року залишено без змін.
           На виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2019 року наказом № 346-к від 06.03.2019 року ОСОБА_1 поновлено на роботі за професією горноробочий підземний дільниці шахтного транспорту-2 з 28.08.2017 року.
                В подальшому, ОСОБА_1 наказом № 2246 від 10.04.2019 року відсторонено від роботи в зв`язку з не проходженням перевірки знань з питань охорони праці до наступного проведення позапланового інструктажу у місячний строк, а саме: до 10 травня 2019 року з метою недопущення виконання дій позивачем, які не відповідатимуть Правилам безпеки у вугільних шахтах та інших нормативно-правовим актам з охорони праці.
               З 11 травня 2019 року і по час звільнення, тобто 10.12.2021 року ОСОБА_1 припинив з`являтися на підприємство з метою навчання з питань охорони праці, перевірки знань з питань охорони праці та вирішення питання щодо його трудових відносин, причини неявки не повідомляв, звернувшись до суду про оскарження наказу № 2246 від 10.04.2019 року.
               Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу від 10.04.2019 р. «Про відсторонення від роботи» та стягнення коштів було відмовлено.
             Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.06.2020 р. рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2019 р. залишено без змін.
            Постановою Верховного суду від 18.10.2021 року рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18.06.2020 року залишено без змін.
             Тобто, наказ № 2246 від 10.04.2019 року «Про відсторонення від роботи» з 11.04.2019 р. по 10.05.2019 р. ОСОБА_1 є таким, що відповідає нормам чинного законодавства.
               В подальшому, в зв`язку з неявкою на роботу без поважних причин ОСОБА_1 наказом № 2438-к від 10.12.2021 року звільнено за прогули без поважної причини на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.   
            Крім того, в судовому засіданні судом було встановлено, що у ОСОБА_1 за період з квітня 2019 р. по грудень 2021 р. відсутні продуктивні відпрацьовані години на підприємстві, у зв`язку з чим нарахування заробітної плати не здійснювалось (а.с. 51).
            Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні графіками роботи персоналу УШТ-2 за період з квітня 2019 р. по грудень 2021 р. (а.с. 74-102).
             За період з квітня 2019 р. по грудень 2021 р. на ОСОБА_1 складались рапорти на виконані роботи по дільниці ШТ-2, з яких вбачається, що у ОСОБА_1 відсутні за вказаний період відпрацьовані години, а тому нарахування заробітної плати, відповідно до Закону України «Про оплату праці» не відбувалось (а.с. 103-172).
            До того ж, згідно табелів обліку використання робочого часу за період з березня 2019 р. по грудень 2021 р. вбачається, що  ОСОБА_1 за вказаний період не здійснював вихід на роботу, тобто був відсутній на робочому місці та не виконував свої функціональні обов`язки (а.с. 173-180).       
            Таким чином, ОСОБА_1 за період з квітня 2019 р. по грудень 2021 р. не мав продуктивних відпрацьованих годин на підприємстві, тобто не виконував свої функціональні обов`язки.
            Так, відповідно до довідки про доходи від 05.12.2022 р. загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.04.2019 р. по 31.12.2021 р. становить 6 797, 69 грн, з яких:
    - у травні 2019 р. 1 352, 83 грн – ЗП=Учбовий пункт-431, 20 грн+лік/лист-898, 45 грн.+одноразова виплата на ДМС-23, 18 грн.;
     - у червні 2019 р. 4 754, 64 грн – Інші доходи (неоподатковані) – сума безкоштовно наданого вугілля за КД;
       - у грудні 2021 р. 545, 95 грн – ЗП=Компенсація за невикористану відпустку при звільненні – 509, 74 грн+одноразова виплата на ДМС-36, 21 грн (а.с. 181).
           На підприємстві за рахунок роботодавця запроваджена програма добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров`я) – комплексна програма страхування, на умовах якої надається добровільне медичне страхування (ДМС) робітникам, до якої було підключено і ОСОБА_1 після його поновлення на роботі,  що підтверджується дослідженими в судовому засіданні Договорами добровільного медичного страхування (а.с. 185-226).
             Отже, при звільненні ОСОБА_1 підприємством нараховані розрахункові за 2 к.д. невикористаної відпустки (з них: щорічна основна відпустка 1 день за період роботи з 07.11.2018 р. по 06.11.2019 р.; щорічна додаткова відпустка 1 день за період роботи з 07.11.2016 р. по 06.11.2017 р.) у сумі 509, 74 грн (а.с. 182).
            Перерахування зроблено платіжним дорученням від 13.12.2021 р. із додаванням списків звільнених в цей день працівників (а.с. 183-184). 
            Вказані обставини також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні розрахунковими листами ОСОБА_1 за період з квітня 2019 р. по грудень 2021 р. (а.с. 227-237).
             Як вбачається з вказаних розрахункових листів у ОСОБА_1 у нарахуваннях містяться:
    - за шифром 4Т13 «внески ДМС (добровільне медичне страхування» (наприклад травень 2019р. – 79, 58 грн. і так кожного місяця до його звільнення, змінювалися тільки суми в залежності від умов договору про ДМС).
    У відповідності до договорів добровільного медичного страхування, укладених між відповідачем та страховими компаніями працівники мають право на медичне страхування від роботодавця.
    - за шифром 3 К16 «одноразова винагорода» - це разова пільга, яка не пов`язана з конкретними результатами праці, яка компенсує за рахунок роботодавця податки за всіма доходами в не грошовій формі по працюючим застрахованим працівникам за договорами ДМС.
     - за шифром 4 Н05 – це коефіцієнт підвищення для розрахунку податку з доходів фізичних осіб з доходу в не грошовій формі, відображається інформаційно (довідково) в розрахунковому листі, оскільки у звіті 1ДФ до 2021 року суми доходу в не грошовій формі відображаються сукупно з врахуванням коефіцієнта.
            Оскільки до 10.12.2021 року ОСОБА_1 був застрахованою особою, відповідач розраховував та сплачував на останнього ЄСВ, що підтверджуються довідкою про нарахування заробітної плати та обчислення ЄСВ ОСОБА_1 від 26.01.2023 р., відповідно до якої за період з квітня 2019 р. по листопад 2021 р. сума для нарахування ЄСВ склала 161 341, 00 грн. (а.с. 248).

При ухваленні рішення судом першої інстанції було зроблено висновок про те, що посилання позивача на довідку за формою ОК-5, як на доказ  нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати в сумі 168 724, 69 грн. за 2019 р., 2020 р. та 2021 р., є помилковим, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. 

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.
       Як вбачається із матеріалів справи, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на лише довідку про нарахування заробітної плати та обчислення ЄСВ ОСОБА_1 від 26.01.2023 р., відповідно до якої за період з квітня 2019 р. по листопад 2021 р. сума для нарахування ЄСВ склала 161 341, 00 грн (а.с. 248).
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, отже в розумінні даних приписів законодавцем заробітна плата не нараховується лише за факт перебування у трудових відносинах.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
             Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
            Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата – це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців
           Як вбачається із матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, у ОСОБА_1 за період з квітня 2019 р. по грудень 2021 р. відсутні продуктивні відпрацьовані години на підприємстві, у зв`язку з чим нарахування заробітної плати не здійснювалось (а.с. 51), що також підтверджується графіками роботи персоналу УШТ-2 за період з квітня 2019 р. по грудень 2021 р. (а.с. 74-102).
             За період з квітня 2019 р. по грудень 2021 р. на ОСОБА_1 складались рапорти на виконані роботи по дільниці ШТ-2, з яких вбачається, що у ОСОБА_1 відсутні за вказаний період відпрацьовані години (а.с. 103-172).
            До того ж, згідно табелів обліку використання робочого часу за період з березня 2019р. по грудень 2021 р. вбачається, що  ОСОБА_1 за вказаний період не здійснював вихід на роботу, тобто був відсутній на робочому місці та не виконував свої функціональні обов`язки (а.с. 173-180).    
       Тобто, за період з квітня 2019 р. по грудень 2021 р. позивач не виконував свої професійні обов`язки, а тому нарахування заробітної плати відповідачем не відбувалось.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Оскільки ОСОБА_1 був застрахованою особою, відповідач на виконання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розраховував та сплачував ЄСВ на позивача, що вбачається їз довідки про нарахування заробітної плати та обчислення ЄСВ ОСОБА_1 від 26.01.2023 р. (а.с. 248).
Проте, зазначена обставина не є підставою для виплати позивачу заробітної плати за період з квітня 2019 р. по листопад 2021 р. в сумі 161 341, 00 грн, оскільки фактично позивач не виконував свої функціональні обов`язки у цей період, що було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано не було.
Доводи апелянта про те, що суд неправильно застосував норми законодавства при ухваленні рішення не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.
       При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 168 724, 69 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яструб Олександр Петрович залишити без задоволення. 
       Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

       Судді: