Справа № 127/8419/21
Провадження № 22-ц/801/843/2023
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2023 року	Справа № 127/8419/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач-відповідач (за позовом третьої особи): ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мотилюка Олексія Вільямовича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Венгрин О.О., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги – ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення боргу,
встановив:
       Короткий зміст позовних вимог.
В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
       Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі.
16 лютого 2022 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору дарування.
       Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року відмовлено у прийнятті, як зустрічного, позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору дарування.
Ухвала суду мотивована тим, що відповідачем ОСОБА_2 позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору дарування, як зустрічний, пред`явлено до особи, яка не є учасником справи №127/8419/21, що суперечить поняттю зустрічності вимог.
Провадження в суді апеляційної інстанції.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_2  адвокат Мотилюк Олексій Вільямович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, а також не з`ясування всіх обставин справи, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вказана зустрічна позовна заява вже поверталась ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року, з підстав не усунення недоліків, яка скасована постановою Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2022 року і у вказаних рішеннях не було зазначено, що подана заява не містить ознаки зустрічної позовної заяви. Поряд з цим, вважає помилковими посилання місцевого суду на постанову Вищого господарського суду України від 17 серпня 2016 року в справу № 918/1410/15, оскільки вказана постанова прийнята в межах господарського судочинства. На переконання заявника, у рішеннях суду можливе врахування висновків лише Верховного Суду, а не Вищого господарського суду України. Крім того, вважає, що місцевим судом не зазначено в оскаржуваній ухвалі, яким вимогам процесуального закону не відповідає подана зустрічна позовна заява.
17 квітня 2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в ній вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про повернення зустрічної позовної заяви.
Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заперечення викладені в відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Повертаючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічний позов пред`явлено до особи, яка не є учасником вказаної справи, що суперечить поняттю зустрічності вимог.
Колегія суддів вважає вказані висновки місцевого суду помилковими, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 3 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявністю одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним.
Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.
Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.
Таким чином, із ст. 193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Відмовляючи у прийнятті та повертаючи зустрічний позов суд першої інстанції помилково вважав, що такий зустрічний позов пред`явлено до особи, яка не є учасником справи, що суперечить поняттю зустрічності вимог, оскільки норми ЦПК України не містять вимог про те, що зустрічний позов має бути пред`явлений виключно до позивача.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що вимогами первісного позову ОСОБА_1 є поділ спільного майна подружжя, в той же час, вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 є також поділ того ж спільного майна подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання недійсним договору дарування.
При цьому, за умови доведеності позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення комори № XLIV, на восьмому поверсі, приміщення 44Н, у корпусі №5 будинку АДРЕСА_1 , вказане нежитлове приміщення може увійти в обсяг майна, яке підлягатиме поділу між сторонами.
Вказані обставини залишились поза увагою місцевого суду.
Отже, враховуючи викладене та обставини на які посилається представник ОСОБА_2 адвокат Мотилюк Олексій Вільямович в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження.
Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на вищевикладені обставини справи ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про прийняття зустрічного позову до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мотилюка Олексія Вільямовича задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду, зі стадії вирішення питання про прийняття зустрічного позову до суду першої інстанції (Вінницького міського суду Вінницької області – вул. Грушевського, 17, м. Вінниця, Вінницька область, 21050).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         О.Ю. Береговий

Судді:                                                                        О.С. Панасюк

       Т.М. Шемета