Постанова                            
Іменем України
 
24 травня 2023 року                    
м. Київ
 
справа № 755/13922/20
провадження № 61-11666св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Петрова Є. В., Сердюка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідович, 
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року в складі колегії суддів Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т. Л. (далі - приватний виконавець Павелків (Вольф) Т. Л.), державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняк А. Л., в якому просив:
визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» 28 січня                    2019 року, із реалізації арештованого майна по лоту № 324577 - земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні (далі також - ВП) № НОМЕР_2;
визнати недійсними та скасувати протокол проведення електронних торгів 
№ 385021, сформований за результатами проведення електронних торгів із реалізації лоту № 324577- - земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № НОМЕР_2;
визнати недійсним та скасувати акт про реалізацію нерухомого майна від 
13 лютого 2019 року, складений приватним виконавцем Павелків       (Вольф) Т. Л. у ВП № НОМЕР_2 щодо реалізації лоту № 324577, а саме: - земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 ;
визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А. Л. переможцю торгів - ОСОБА_2 (щодо придбання земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 );
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45643957, від 21 лютого 2019 року, 16:38:23, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А. Л., та державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1771065480000, номер запису про право власності 30403184.
Позовна заява мотивована тим, що з метою виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2015 року           № 466/3318/15-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики у сумі 1 673 123,41 грн (залишок за виконавчим документом 1 586 625,97 грн), 28 січня 2019 року ДП «СЕТАМ», як організатором електронних торгів, проведені електронні торги по лоту         № 324577 з реалізації належного йому нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, площею 0,0596 га, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується протоколом № 385021 проведення електронних торгів, сформованим 28 січня 2019 року ДП «СЕТАМ». 
Переможцем торгів визнано ОСОБА_2 , який набув право власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна 
з електронних торгів, серії та номер 148, видані 21 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу    Черняком А. Л. 
Електронні торги є неправомірними та такими, що проводились в порушення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок) - на підставі недостовірних даних, внесених приватним виконавцем до заявки на реалізацію арештованого майна, а також без належного повідомлення його про день, час і місце проведення електронних торгів та про початкову ціну реалізації майна.
Процедура визначення вартості майна та оцінка майна боржника проводилась на підставі наданих приватним виконавцем недостовірних та неактуальних вихідних даних, без проведення особистого огляду майна суб`єктом оціночної діяльності, без повідомлення його, як власника майна, та членів його сім`ї, що призвело до невірної ідентифікації майна, заниження ринкової вартості майна та безпосередньо вплинуло на права і обов`язки його та членів його сім`ї - трьох неповнолітніх дітей в частині суми погашення боргу за рахунок продажу з електронних торгів арештованого майна. На підставі складеного суб`єктом оціночної діяльності висновку належне йому майно реалізоване з електронних торгів як таке, що не відповідає не тільки опису наявного у нього майна, але й не відповідає ринковій вартості майна, яка занижена у великих розмірах. Крім того, вартість майна, що передавалось на реалізацію, визначена на підставі нечинної технічної документації на майно, якого з 2007 року не існує в натурі.
У результаті проведених електронних торгів змінилося цільове призначення земельної ділянки. У державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД№925869 від 26 червня 2007 року цільове призначення - ведення садівництва. Проте на електронних торгах змінили вид цільового призначення земельної ділянки на ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби.
Справа судами розглядалась неодноразово.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» 28 січня              2019 року із реалізації арештованого майна по лоту № 324577 - земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
Скасовано протокол проведення електронних торгів № 385021, сформований за результатами проведення електронних торгів із реалізації лоту № 324577 - земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
Скасовано акт про реалізацію нерухомого майна від 13 лютого 2019 року, складений приватним виконавцем Павелків (Вольф) Т. Л. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 щодо реалізації лоту № 324577, а саме: земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А. Л. переможцю торгів - ОСОБА_2 (щодо придбання земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1771065480000, номер запису про право власності 30403184. Розподілено судові витрати.
Рішення суду мотивоване тим, що при прийнятті приватним виконавцемпостанови про опис та арешт майна боржника від 04 червня 2018 року у      ВП № НОМЕР_2 приватним виконавцем встановлено, що описаний та арештований садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею        49,7 кв. м, житловою площею 23,5 кв. м, що належить на праві власності    ОСОБА_1 , фактично має значно більшу загальну площу, ніж зазначено у його правовстановлюючих документах. Провівши опис та арешт вказаного будинку, приватний виконавець у порушення пункту 5 Розділу ІІ Порядку призначив зберігачем арештованого майна ОСОБА_4 , тобто, іншу особу, а не боржника ОСОБА_1 , в той час як пункт 5 розділу ІІ Порядку визначає, що зберігачами арештованого майна, що є об`єктами незавершеного будівництва, призначаються виключно боржник або члени його сім`ї. Крім того, у порушення вимог вказаного пункту 5 розділу ІІ Положення виконавець, яка передала майно на зберігання іншій особі, а не боржнику, будучи обізнаною про фактичне збільшення площі описаного та переданого на зберігання майна, не забезпечила його фотозйомку та збереження матеріалів зйомки як доказу стану прийнятого на зберігання майна, що у подальшому обов`язково додається до опису лота у Системі інформації про арештоване майно. 
При складанні звіту про незалежну оцінку майна оцінювач не врахував зауваження приватного виконавця про те, що оцінюваний будинок є об`єктом незавершеного будівництва (не введений в експлуатацію) та має значно більшу площу, ніж зазначено у правовстановлюючих документах, та здійснив оцінку будинку лише щодо його загальної площі 49,7 кв. м, тобто, без урахування фактичної, значно збільшеної площі будинку, фактично знизивши вартість нерухомого майна (незавершеного будівництва), яке у подальшому передано на реалізацію шляхом проведення оспорюваних електронних торгів. Організатором торгів ДП «Сетам» у порушення вимог пунктів 3, 4, 5, 8 розділу ІІІ Порядку не внесено до Системи об`єктивну інформацію про вказане майно при формуванні лоту торгів, зокрема, відсутнє повідомлення про склад, характеристики та опис майна з урахуванням збільшення його фактичної площі. Також організатором торгів не було зазначено про те, що передане на реалізацію майно фактично є об`єктом незавершеного будівництва, не долучено фотографічне зображення такого майна, про що зауважено приватним виконавцем у заявці на реалізацію арештованого майна. Вказані порушення призвели до порушення прав власника вказаного будинку - позивача, майно якого було продано за ціною, що є значно нижчою, ніж ринкова.
У частині вирішення позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень  та про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно суд першої інстанції зазначив, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року апеляційні скарги відповідача ОСОБА_2 , представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 - адвоката Костишеної В. Л. та представника відповідача ДП «Сетам» - Кучевської З. Т. задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т. Л., ДП «Сетам», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняк А. Л. про визнання недійсними та скасування електронних торгів. Розподілено судові витрати.
Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова мотивована тим, що апеляційний суд не з`ясував, чи є приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк А. Л. належним відповідачем у справі; апеляційний суд не з`ясував, яким чином рішення суду першої інстанції вирішує права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 .
Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ДП «Сетам» задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення. Відмовлено узадоволенні позовних вимогОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т. Л., ДП «Сетам», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняка А. Л. про визнання недійсними та скасування електронних торгів. Розподілено судові витрати.
Апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції залишено поза увагою ненадання позивачем документів на підтвердження того, що садовий будинок, розташований в СТ «Червона троянда» за адресою:           АДРЕСА_1 , є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки будь-які дозвільні документи на будівництво іншого будинку замість будинку, площа якого за правовстановлюючими документами становить 49,7 кв. м, в матеріалах справи відсутні.
Вказуючи, що садового будинку загальною площею 49,7 кв. м вже не існує 
в натурі, позивачем надано суду першої інстанції лише технічний паспорт на садовий будинок, виготовлений ТОВ «Проектно Консалтингова Група» станом на 03 липня 2020 року. Зазначений технічний паспорт містить схему розташування будівель та споруд на якій зображені: садовий будинок літера «А», сарай під літерою «Б», насосна під літерою «В», госп. блок під літерою «Г», генераторна під літерою «Д», літня кухня під літерою «Е», огорожа        №№ 1-3, замощення № 4, а також технічний паспорт містить план садового будинку літера «А». Разом з тим, ОСОБА_1 надав до суду першої інстанції лише частину вказаного технічного паспорту на будинок, в якому відсутні характеристики об`єктів відображених в ньому, зокрема, їхні площі. Лише до відзиву на апеляційну скаргу позивач надав копію зазначеного технічного паспорту, тобто через півтора роки після проведення оскаржуваних ним прилюдних торгів.
За таких обставин апеляційний суд погодився з доводами апеляційних скарг про те, що: судом першої інстанції неправильно встановлено, що передане на реалізацію майно - садовий будинок АДРЕСА_1 фактично є об`єктом незавершеного будівництва (не введений в експлуатацію); доводи позивача ОСОБА_1 про допущені приватним виконавцем порушення при складанні акта опису нерухомого майна, реалізованого в подальшому на електронних торгах, не стосуються предмету доказування у справі - дотримання правил проведення електронних торгів, оскільки мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.
Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що організатором торгів ДП «Сетам» не внесено до Системи об`єктивну інформацію про майно при формуванні лоту торгів, зокрема, відсутнє повідомлення про склад, характеристики та опис майна щодо збільшення його фактичної площі, не зазначено про те, що передане на реалізацію майно фактично є об`єктом незавершеного будівництва, а тому майно продано за ціною, що є значно нижчою від ринкової. Судом першої інстанції не враховано, що перевірка змісту заявки приватного виконавця на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор електронних торгів наділений лише правом на доповнення інформації про майно, передане на реалізацію, в частині фотографічного зображення такого майна та відомостей про нього (склад, характеристика, опис). ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, чинним законодавством не передбачений. Фотографічне зображення переданого на реалізацію майна було наявне і виконавець забезпечила фотозйомку, що підтверджується скріншотами сайту ДП «СЕТАМ».
Є безпідставними твердження позивача про те, що реалізація майна відбулася не за ринковою ціною та за нижчу вартість, ніж боргові зобов`язання за виконавчим листом, оскільки початкова вартість майна становила 1 992 000,00 грн. У зв`язку із тим, що 26 листопада 2018 року електронні торги не відбулися, вартість майна була знижена до 1 693 200,00 грн. 27 грудня 2018 року електронні торги також не відбулися і знову була знижена вартість до 1 324 680,00 грн. За вказаною ціною лот придбано ОСОБА_2 . Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вартість спірного будинку є вищою, тому висновок суду першої інстанції про те, що реалізоване майно на момент продажу мало вищу ціну є припущенням.
Судом першої інстанції визнано недійсними електронні торги і в частині реалізації земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, що знаходиться за вказаною адресою, проте 
в оскарженому рішенні не наведено висновків щодо порушень норм чинного законодавства при реалізації вказаної земельної ділянки. Зміни цільового призначення земельної ділянки не відбулося, оскільки згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку від 21 грудня 2006 року ОСОБА_1 придбав земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, яку ОСОБА_2 і придбано з оспорюваних електронних торгів.
ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження наявності порушень процедури реалізації майна, які могли вплинути на результати електронних торгів, не довів порушення його прав і законних інтересів.
Суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення до участі у справі ОСОБА_5 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки у випадку задоволення позову ОСОБА_1 вона буде зобов`язана повернути кошти, отримані в результаті виконання рішення суду, тому рішення у справі може вплинути на її права та обов`язки.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи 
у порядку загального позовного провадження, оскільки судом першої інстанції не враховано, що даний позов немайнового характеру з приводу реалізації нерухомого майна вартістю 1 394 400,00 грн, справа є складною, містить значний обсяг доказів та має суттєве значення для учасників справи, тому апеляційний суд вважав, що ця справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року.
У касаційній скарзі він просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року. Витребувано з Дніпровського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 755/13922/20.
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2023 року зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Узагальнення доводів касаційної скарги.
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що відхилення наданого позивачем доказу - технічного паспорту від 03 липня 2020 року, на підставі якого суд мав встановити фактичні обставини справи, які для позивача та членів його сім`ї мають істотне значення, у постанові суду належним чином не мотивовано, відсутні посилання на норми права, на підставі яких доказ був відхилений. При зверненні з позовною заявою до суду на обґрунтування позовних вимог позивач надав в якості доказу зазначений технічний паспорт на житловий будинок, виготовлений ТОВ «Проектно Консалтингова Група» станом на 03 липня 2020 року, який є належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, статей 662, 650, 655, 656 ЦК України, оскільки лише цей документ, а не будь-який інший засвідчує технічні характеристики переданого насправді на реалізацію житлового будинку, загальною площею 440 кв. м, під виглядом садового будинку, загальною площею 49,7 кв. м, зі старим технічним паспортом на будинок відповідної площі - 49,7 кв. м. У розумінні статті       662 ЦК України технічний паспорт є приналежністю до товару - будинку, який продавець зобов`язаний передати покупцю разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок виготовлення технічного паспорту на виявлене нерухоме майно, право власності на яке не було зареєстроване за боржником в установленому законом порядку (самочинне будівництво), покладався саме на відповідача - приватного виконавця і мав бути виготовлений за рахунок додаткового авансування стягувача ОСОБА_3 .
Передача приватним виконавцем нерухомого майна на реалізацію 
з електронних торгів відбулась без відповідного дозволу суду про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, якому мала передувати дія приватного виконавця з виготовлення за рахунок додаткового авансування стягувача технічного паспорту на виявлене нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва (самочинне будівництво) з подальшим зверненням до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку відповідно до статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».
Виявлення приватним виконавцем відсутності державної реєстрації речового права за позивачем ОСОБА_1 передбачає його обов`язок звернутися до суду з поданням для отримання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника право власності, на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
При вирішенні даного спору суд апеляційного інстанції віддав пріоритет недобросовісній поведінці відповідачів, свідомо залишив поза увагою відсутність у приватного виконавця доказів на підтвердження належного виконання нею своїх обов`язків при внесенні відомостей у заявку на реалізацію арештованого майна - інформації про товар (наявний житловий будинок, загальною площею 440 кв. м), з доданням до товару його приналежності - технічного паспорту та відповідного дозволу суду на зверненні стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.
Наслідком невиконання істотних умов договору купівлі-продажу, прямо передбачених у статтях 650, 662, 673, 675 ЦК України щодо обов`язку продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, та його приналежності - технічного паспорту, що стосується товару та підлягає переданню разом із товаром, є визнання недійсним даного правочину за правилами частини другої статті 16, частини першої статті 215, статті 203 ЦК України.
Фактичні технічні характеристики проданого майна не відповідали його характеристикам, заявленим у лоті № 324577 електронних торгів, що 
є істотними умовами договору купівлі-продажу нерухомого майна (будинку). Відтак волевиявлення відповідача ОСОБА_2 як учасника правочину не відповідало його внутрішній волі, спрямованій на придбання об`єкта нерухомого майна з технічними характеристиками, заявленими саме в описанні лоту № 324577 електронних торгів.
Неналежне виконання приватним виконавцем Павелків (Вольф) Т. Л. своїх безпосередніх обов`язків змусило позивача з метою захисту своїх порушених прав та інтересів та своїх малолітніх дітей за власний кошт замовляти виготовлення технічного паспорту на житловий будинок, який для його родини є єдиним житлом та фактично експлуатується родиною для постійного проживання з 2012 року.
Суд апеляційної інстанції формально підійшов до оцінки такого доказу як заява приватного виконавця на реалізацію арештованого майна, зміст якої прямо суперечить вимогам Порядку. Порушення приватним виконавцем вимог діючого законодавства призвело до реалізації з електронних торгів об`єкту нерухомого майна - садового будинку, який в розумінні статті 376 ЦК України був самочинним будівництвом, право власності на який не було зареєстровано у встановленому законом, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.
Під час проведення на належній йому земельній ділянці будівельних робіт 
з реконструкції садового будинку на житловий, ним дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва і до його тимчасового зупинення, жодних заяв, і претензій та скарг не  надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Його дії, як власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм нерухомим майном - земельною ділянкою та здійсненням на ній перебудови (реконструкції) садового будинку (загальною площею, 49,7 кв. м), на житловий будинок (загальною площею 440 кв. м), відповідали обсягу наданих йому діючим законодавством прав.
Суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки свавіллю приватного виконавця під час передачі спірного майна на реалізацію, не встановив наявність істотних порушень законодавства, що призвели до порушення майнових прав позивача та прав на єдине житло його малолітніх дітей. Указані порушення істотно вплинули на права і законні інтереси позивача та потягли за собою позбавлення єдиного житла багатодітної родини з малолітніми дітьми.
В частині оцінки дій приватного виконавця суд апеляційної інстанції допустив надмірний формалізм, в результаті чого залишив поза увагою порушення приватним виконавцем вимог закону при передачі спірного майна на реалізацію.
25 лютого 2021 року під час судового розгляду в апеляційному суді через його представника - адвоката Дудник Н. М. він надав додаткові письмові пояснення щодо окремих питань, які мали істотне значення для доповнення справи, оскільки стосувались захисту малолітніх дітей. Для повного з`ясування обставин справи ним додані додаткові докази, що стосувались фактів, на які він посилався у позовній заяві, та просив суд у відповідності до вимог частини третьої статті 367 ЦПК України прийняти їх, дослідити та надати їм відповідну оцінку. Вказував причини, що об`єктивно не залежали від нього, по яким не зміг їх подати до суду першої інстанції. Однак, суд апеляційної інстанції безпідставно, без будь-якого мотивування, прийнявши додаткові пояснення, відмовився приймати додані до них докази. Ці докази надавались на підтвердження фактичного місця проживання його трьох малолітніх дітей, цивільної дружини ОСОБА_7 та її старшого сина ОСОБА_8 у житловому будинку АДРЕСА_1 , а також факту наявності саме житлового будинку, а не садового, та підтверджували факт порушення відповідачами вимог законодавства про права малолітніх дітей щодо користування спірним майном. 
Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.
Необхідність надання дозволу органів опіки та піклування також вимагає від приватного виконавця і пункт З розділу ІІ Порядку. 
Судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Дудник Н. М. про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_3 , оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року за апеляційною скаргою її представника - адвоката Костишеної В. Л. на рішення суду першої інстанції відкрито апеляційне провадження. У клопотанні наголошувалось на тому, що істотним доказом на підтвердження фактів, на які посилається позивач ОСОБА_1 , можуть бути особисті показання у судовому засіданні ОСОБА_3 , яка будучи подругою цивільної дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та хрещеною матір`ю її старшого сина ОСОБА_9 , у період з 2011-2013 рік неодноразово була в гостях у вказаному будинку, особисто була обізнана з площею та розміром будинку, його функціональним призначенням - для постійного проживання, наявністю в будинку необхідних інженерних комунікацій. Окрім того, ОСОБА_3 було відомо, що вказаний житловий будинок є постійним та єдиним місцем проживання ОСОБА_1 та членів його сім`ї. Обставини, на які посилався ОСОБА_1 , як на підставу своїх позовних вимог, могли бути визнані особисто ОСОБА_3 під час допиту в судовому засіданні в якості свідка з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Судом апеляційної інстанції порушено частину першу статті 367 ЦПК України щодо відмови представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Дудник Н. М. 
в задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній цивільній до набрання законної силі судовим рішенням в цивільній справі за скаргою 
ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу 
м. Києва Павелків (Вольф) Т. Л. незаконними, оцінки майна та скасування постанови про закриття виконавчого провадження (справа № 466/6548/20, Шевченківський районний суд міста Львова). 
Суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок, що зміни цільового призначення земельної ділянки не відбулося, оскільки у державному акті на право власності на земельну ділянку від 26 червня 2007 року, виданому ОСОБА_1 , цільове призначення - ведення садівництва. На електронні торги приватний виконавець передавала земельну ділянку, цільове призначення якої змінила шляхом додавання додаткової класифікації - з «садівництва» на «ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби».
Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року заявник вказує застосування в оскаржуваному рішенні норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15 та постановах Верховного Суду від 03 травня  2018 року у справі № 404/251/17, від 10 травня 2018 року у справі № 755/21826/15, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17, від 04 березня 2019 року у справі  № 295/5461/15, від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16, від 20 червня 2019 року у справі № 910/7591/18, від 31 липня 2019 року у справі № 753/11963/15, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 07 листопада 2019 року у справі № 640/12119/18, від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16, від 24 лютого 2020 року у справі        № 910/22947/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 07 квітня 2020 року у справі № 756/9379/15-ц, від 08 квітня 2020 року у справі             № 761/41071/19, від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 630/491/17, від 17 березня 2021 року у справі № 202/506/13, від 09 червня 2021 року у справі № 570/6008/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 755/13922/20.
Апеляційний суд в порушення частини п`ятої статті 411, частини першої статті 417 ЦПК України не виконав вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року. 
Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилив клопотання про дослідження доказів, не вирішив клопотання ОСОБА_1 від 09 вересня 2022 року про долучення доказів, які мають суттєве значення для справи, зокрема, звітів про оцінку спірного майна, за якими вартість цього майна (понад 13 млн грн) у сім разів більша, ніж вартість, визначена для продажу майна на прилюдних торгах (майже 2 млн грн) та як наслідок - розглянув справу без оцінки цих доказів, встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.  
Позиція інших учасників
09 лютого 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив закрити касаційне провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, а в разі відмови у задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження, залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Як видно із відзиву, підстав відкриття касаційного провадження, змісту та характеру спірних правовідносин у цій справі, клопотання про закриття касаційного провадження необґрунтоване, а тому відсутні підстави для його задоволення.
У травні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Рищук В. В. надіслав засобами електронного зв'язку додаткові пояснення. Вказував на безпідставність доводів касаційної скарги та просив залишити касаційну скаргу без задоволення.
Фактичні обставини, встановлені судами
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку від 21 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федорішиною А. Г., ОСОБА_1 придбав садовий будинок АДРЕСА_2 , та земельну ділянку площею 0,0596 га, з кадастровим номером 8000000000:66:613:0018 для ведення садівництва, на якій розташовані згадані об`єкти нерухомого майна (а. с. 30-53, т. 1).
04 червня 2018 року приватним виконавцем Вольф Т. Л. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, відкритого з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова   № 466/3318/15-ц від 22 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1 586 625,97 грн, прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою накладено арешт на садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв. м, житловою площею 23,5 кв. м, що розташований на земельній ділянці площею 0,0596 га, з кадастровим номером 8000000000:66:613:0018, та на вказану земельну ділянку, площею 0,0596 га, з цільовим призначенням: для ведення садівництва, описано це майно. У вказаній постанові зазначено, що фактично будинок має значно більшу загальну площу. Відповідальним зберігачем даного майна призначено ОСОБА_4 та попереджено її про кримінальну відповідальність (а. с. 82-85, т. 1).
24 вересня 2018 року постановою приватного виконавця Вольф Т. Л. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 призначено суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт» для участі у виконавчому провадженні; зобов`язано надати звіт про вартість описаного майна боржника; попереджено                             ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт»  в особі Романюка М. В. про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові. 
01 жовтня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання - ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт» складено висновок про вартість майна, за яким вартість садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , становить суму 991 000,00 грн. Ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0596 га (кад. № 8000000000:66:613:0018), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , визначена у розмірі 1 001 000,00 грн. При оцінці, у відповідності із загальними нормами, оцінювачем проаналізовані основні методичні підходи: для домоволодіння - порівняльний (ринковий), для земельної ділянки - методичний підхід з точки зору урахування витрат на земельні поліпшення. 
17 жовтня 2018 року приватним виконавцем Вольф Т. Л. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 на адресу ДП «Сетам» складено заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, за адресою: АДРЕСА_1 , та садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв. м, житловою площею 23,5 кв. м, що розташований на вказаній земельній ділянці. Вартість майна 1 992 000,00 грн. У вказаній заявці зазначено, що фактично будинок має значно більшу загальну площу.
28 січня 2019 року ДП «Сетам» проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, за адресою: АДРЕСА_1 , та садового будинку 
АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв. м, житловою площею 23,5 кв. м, що належать на праві власності ОСОБА_1 . Згідно Протоколу проведення електронних торгів № 385021, початкова ціна лоту № 324577 складала 
1 394 400,00 грн, ціна продажу 1 394 400,00 грн, переможцем торгів визнано ОСОБА_2 , про що 13 лютого 2019 року приватним виконавцем 
Вольф Т. Л. складено відповідний акт про реалізацію нерухомого майна      (а. с. 22, 23, 93, т. 1).
21 лютого 2019 року на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна 
з прилюдних торгів, серія та номер: 148, від 21 лютого 2019 року, приватним нотаріусом Черняком А. Л. здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, за адресою:         АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (а. с. 25, т. 1).
16 березня 2019 року в порядку забезпечення виконання основного зобов`язання у сумі 5 000 000,00 грн та на підставі договору іпотеки від 
16 березня 2019 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , приватним нотаріусом Черняком А. Л. накладено заборону відчуження на вказану земельну ділянку (а. с. 25, т. 1).
Відповідно до довідки голови правління СТ «Червона Троянда» щодо заяви-клопотання ОСОБА_1 від 09 березня 2019 року протягом 2014-2019 років жодного звернення щодо надання будь-якої інформації, що стосується заявника та належного йому нерухомого майна, до товариства не надходило. Садового будинку, який вказаний у технічному паспорті, в документах на земельну ділянку № НОМЕР_1 у с/т «Червона Троянда», немає, а в наявності є побудований житловий будинок, який не введений в експлуатацію (а. с. 27, т. 1).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постанова апеляційного суду усправі, визначена у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України оскаржується на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Стаття 6 ЦПК України закріплює принцип рівності перед законом і судом. 
Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За закріпленим у статті 81 ЦПК України загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина п`ята статті 81 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 77-79 ЦПК України). 
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Розгляд справ судами має здійснюватися з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України),
Рішення суду повинне бути не просто формально законним і обгрунтованим, а й справедливим за своєю суттю.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі  у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 755/5684/18-ц).
Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Таким чином, при розгляді даної справи суди першої та апеляційної інстанцій, крім іншого, також мали враховувати принцип пропорційності з метою дотримання при розгляді справи та ухваленні рішень «справедливого балансу» сторін.
Оскаржене рішення не відповідає зазначеним вимогам.
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
За приписами частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпечення переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством  щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин куупівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним в судовому порядку (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 903/145/18).
Таким чином, відчуження майна шляхом проведення електронних торгів належить до договорів купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним у судовому порядку з підстав недодержаня в момент його вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.
В силу частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі: правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі                        № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі                № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі                               № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16, № 6-547цс16.
Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, яка є значно нижчою дійсної ринкової вартості спірного майна на час проведення торгів, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавцеь залучає субєкта  оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який проводить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».  У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктам оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов`язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
Вбачається, що позивач скористався своїм правом і оскаржив дії державного виконавця щодо визначення вартості майна. Суд відмовив у задоволенні скарги, але, при цьому, обставини, пов`язані із складанням недостовірної чи необ`єктивної оцінки майна, не перевіряв, оскільки допущені оцінювачем помилки при  визначенні вартості майна не можуть бути доказом неправомірності дій самого державного виконавця.
Тобто, подання позивачем скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечило позивачу відновлення порушених на його думку прав на нерухоме майно, оскільки висновки суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість майна в установленому порядку перевірені не були.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована, у тому числі тим, що належне йому майно реалізоване з електронних торгів як таке, що не відповідає не тільки опису наявного у нього майна, але й не відповідає ринковій вартості майна, яка занижена у великих розмірах; вартість майна, що передавалось на реалізацію, визначена на підставі старої технічної документації на майно, якого уже давно (з 2007 року) не існує в натурі.
Вбачається, що при прийнятті приватним виконавцем постанови про опис та арешт майна боржника від 04 червня 2018 року у ВП № НОМЕР_2 приватним виконавцем встановлено, що описаний та арештований садовий будинок               АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв. м, житловою площею 23,5 кв. м, що належать на праві власності   ОСОБА_1 , фактично має значно більшу загальну площу, ніж зазначено у його правовстановлюючих документах.
17 жовтня 2018 року приватним виконавцем Вольф Т. Л. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 на адресу ДП «Сетам» складено заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018, за адресою: АДРЕСА_1 , та садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв. м, житловою площею 23,5 кв. м, що розташований на вказаній земельній ділянці. Вартість майна 1 992 000,00 грн. У вказаній заявці зазначено, що фактично будинок має значно більшу загальну площу.
Фактичні технічні характеристики проданого спірного майна (площа будинку згідно технічного паспорта від 03 липня 2020 року - 440,00 кв м) не відповідають його характеристикам, заявленим у лоті № 324577 електронних торгів (площа будинку - 49,7 кв. м), які є істотними умовами договору купівлі-продажу, недотримання яких мало місце при реаліазції цього майна.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як видно із справи, ОСОБА_1 звертався до апеляційного суду із клопотанням про долучення додаткових доказів від 09 вересня 2022 року, у тому числі, звітів про оцінку вартості спірного майна, в яких визначена вартість спірної земельної ділянки у сумі 1 269 319,00 грн, а будинку (площею згідно технічного паспорта від 03 липня 2020 року - 440,00 кв м) - 12 754 516,00 грн (а. с. 35-130, т. 6).
У постанові від 12червня 2019 року в справі № 308/12150/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати істотних збитків стягувачу у виді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передачі майна на реалізацію за значно нижчою від ринкової вартості.
Апеляційний суд в судовому засіданні 21 жовтня 2022 року, не розглянув зазначене клопотання по суті, та як наслідок - не навів мотиви для його задоволення або відмови у задоволенні, як видно із журналу судового засідання. Разом із цим, ухвали за наслідками розгляду даного клопотання в нарадчій кімнаті апеляційний суд також не постановляв (а. с. 146-147,       т. 6). В оскаржуваній постанові від 21 жовтня 2022 року судом також не наведені мотиви відхилення та неможливості врахування доказів, наданих позивачем за цим клопотанням.
Таким чином, апеляційний суд не надав оцінки цій обставині як підставі для визнання недійсними оспорюваних електронних торгів від 28 січня                      2019 року.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Апеляційний суд не встановивши належним чином, яка дійсна площа спірного будинку, дійшов передчасного висновку про те, що права позивача під час проведення електронних торгів не порушені, оскільки позивач є власником майна, яке було реалізовано під час виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, тому цілком очевидно, що ціна, за якою майно реалізується на торгах, безпосередньо впливає на обсяг зобов`язань, які будуть погашені під час відповідного виконавчого провадження.
Посилання апеляційного суду на те, що позивач не надав доказів на підтвердження існування будинку площею 440 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 замість будинку, площа якого за правовстановлюючими документами становить 49,7 кв. м не відповідає встановленим вище обставинам справи.
За частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
У разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов`язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення (частина п`ята статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
У частині десятій статті 440 ЦПК України зазначено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця (частині одинадцята статті 440 ЦПК України).
Приватний виконавець встановивши факт наявності будинку зі значно більшою площе у зв`язку з його реконструкцією та перебудовою, про що нею було зазначено в постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, а отже невідповідності тим характеристикам та інформації, яка містилася в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в технічному паспорті, приватний виконавець не виконала вимоги Закону, які мають для неї обов`язковий характер - з відповідним поданням, у порядку частини 10 статті 440 ЦПК України, про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, до суду не звернулась, відповідний дозвіл суду не отримала, на що апеляційний суд уваги не звернув.
Крім того, позивач звертаючись до суду з позовом про визнання електронних торгів недійсними указував на те, що у реалізованому на торгах будинку проживало троє його малолітніх дітей, що призвело до позбавлення прав малолітніх дітей на єдине житло.
Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей у разі надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядок реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовій формі).
У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Отже, зважаючи на викладене, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.
Із наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.
Державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.
У разі відмови органу опіки та піклування виконавець з метою виконання судового рішення та забезпечення дотримання прав дітей повинен звернутися до суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21).
Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, та з урахуванням того, що приватний виконавець при передачі на реалізацію нерухомого майна відповідний дозвіл органів опіки та піклування не додала не перевірив, чи призвело це до позбавлення прав малолітніх дітей на єдине житло.
Так, суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке можна використовувати як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.
Апеляційний суд зазначеного не врахував та дійшов передчасного висновку про відсутність будь-яких порушень при реалізації спірного нерухомого майна.
Таким чином, доводи касаційної скарги позивача знайшли своє підтвердження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У частині третій статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, допустив порушення вимог цивільного процесуального законодавства, зокрема, не надав належну оцінку доказам сторін щодо дійсної (ринкової) вартості та дійсній площі спірного майна, можливості звернення стягнення на це майно в порядку статті 440 ЦПК України, у зв`язку з чим не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, чи були наявні порушення при проведенні спірних електронних торгів та чи дійсно вони вплинули на їх результати. 
Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене Верховним Судом, оцінити подані сторонами докази з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін щодо правовідносин, які між ними склалися; встановити, чи дійсно мали місце порушення законодавства при проведенні спірних електронних торгів та чи вплинули вони на їх результати, ухвалити судове рішення по суті позовних вимог відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий судовий розгляд та не ухвалює нове рішення, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  І. М. Фаловська
 
Судді:                                                                                               В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                          С. О. Карпенко
 
                                                                                                          Є. В. Петров
 
                                                                                                          В. В. Сердюк