КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №755/6747/20                                                                                     Головуючий у І інстанції - Арапіна Н.Є.
апеляційне провадження №22-ц/824/6428/2023                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
16 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Даньшиної І.Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року постановленої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову 
у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Степановича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - 
 
установив:
 
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала на розгляді справа за вказаним вище позовом.
Позивач подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року, заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, але оскаржуваною ухвалою порушено її права та законні інтереси, подала апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що вказана справа стосується належного ОСОБА_4 нерухомого майна, а саме - квартири, загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На момент розгляду даної справи щодо спірної квартири ОСОБА_4 був власником спірного нерухомого майна і позивачу це було відомо. Проте судом було вирішено питання про його права без залучення до розгляду справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як спадкоємиця першої черги ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 прийняла спадщину у встановленому законодавством порядку.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. відкрито спадкову справу.
Однак оформити успадковане дитиною нерухоме майно неможливо, у зв`язку із обтяженням цього майна.
Зазначила, що судом не було перевірено і не встановлювалося порушення прав третіх осіб на спірну квартиру, навіть за умови встановлення переходу прав на спірне нерухоме майно.
В ухвалі відсутнє посилання та обґрунтування того, що квартира, яка відчужена на думку позивача у незаконний спосіб, може бути надалі відчужена третім особам, що унеможливить або суттєво ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому вважає, що вжиття заходів такого забезпечення буде ефективним захистом порушених прав позивача.
Також звертає увагу, що доказів на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову позивачем не надано, а саме існування реальної загрози утруднення чи невиконання рішення суду.
Вважає вжиті судом першої інстанції заходи щодо забезпечення позову неспівмірними із заявленими позивачем вимогами та незаконними.
Просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався тим, що Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кошарським О.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. від 05 березня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №57, затверджено акт про проведені електронні торги, відповідно до якого реалізовано майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , тоді як приватним виконавцем може бути здійснене стягнення з доходів за виконавчим документом (виконавчим написом нотаріуса), який оскаржується в судовому порядку, що може порушити права позивача.
З висновками, викладеними в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Так, в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: Кондратюк В.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Предметом даного позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. 05 березня 2020 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» загальної суми заборгованості 328973,97 грн.
У червні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції із заявою про забезпечення вищезазначеного позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши її відчуження.
Необхідність забезпечення позову полягала в тому, що на час звернення до суду із відповідною заявою, за процедурою виконання виконавчого напису тривали дії по відчуженню майна (спірної квартири) органами виконання судових рішень, а в разі задоволення вказаного позову, всі дії по відчуженню квартири були б нікчемними та такими, що не породжували правових та процесуальних наслідків.
Також, необхідність у забезпеченні позову полягала в тому, аби унеможливити перепродаж квартири іншим особам (набуття ними права власності) за ланцюжками передачі (відчуження майна), зростання кількості добросовісних набувачів, тощо.
Згідно правил ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. 
Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.
Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. 
Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.
Беручи до уваги предмет заявленого позову в сукупності із заявленими заходами забезпечення позову, колегія суддів вважає, що на час постановлення оскаржуваної ухвали існувала наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Заявлені заходи забезпечення позову були співмірними із заявленими позовними вимогами.
Більш того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05 березня 2020 року Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., зареєстрований в реєстрі за №57. 
Порядок скасування заходів забезпечення позову регулюється ст. 158 ЦПК України.
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки будь-які дії стосовно спірного майна на час розгляду даної справи могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність  висновків суду першої інстанції, а тому ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року слід залишити без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, апеляційний суд, - 
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 14 червня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба