Номер провадження: 22-ц/813/852/23 
Справа № 495/2851/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

               головуючого                 Сегеди С.М.,
               суддів:                 Громіка Р.Д.,
                                        Драгомерецького М.М.,
       за участю:
               секретаря                 Хухрова С.В.,
               апелянта                 ОСОБА_1 
               представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Стрезєва А.І.,
               представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гудз С.С.,
                
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Прийомової О.Ю., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дитини, 
                                        встановив:

30.03.2018 року  ОСОБА_2 звернулася до суду позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_4 . Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивачка та відповідач є батьками двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В 2012 році позивачка виїхала з України проживати до Сполучених Штатів Америки. Виїжджаючи до США позивач мала бажання забрати доньок з собою, але відповідач відмовився надати їм право виїзду за кордон. 
У зв`язку з тим, що доньки в той час не могли самостійно обрати місце проживання разом з матір`ю, їх виїзд до США без згоди батька був неможливим. 
Після виїзду в 2012 році до США, відповідач вселився в належну позивачці на праві власності квартиру по АДРЕСА_1 , без згоди власника, доньки проживали з ним. 
Станом на сьогодні ОСОБА_5 є повнолітньою та має право самостійно визначати своє місце проживання, а отже вони не можуть впливати на її вибір.

Разом з тим, позивач не згодна з тим, щоб її друга донька ОСОБА_3 проживала з відповідачем, та наполягала на визначенні місця її проживання разом з матір`ю в США. 
Вважала, що вона може повною мірою забезпечити інтереси доньки, здоровий розвиток та становлення її, як особистості. 
Вказала, що вона має постійну роботу зі стабільним заробітком, має достатньо часу та засобів для догляду та виховання доньки. 
В той же час, відповідач не має достатньо постійного доходу для належного матеріального забезпечення умов проживання ОСОБА_3 , постійно маніпулює доньками задля отримання коштів від неї та проживання в належній їй квартирі, оскільки свого житла він не має. 
Оскільки відповідач є не працевлаштований, належного на праві власності житла не має, постійно залишає доньку на ніч в квартирі саму, у зв`язку із чим вона телефонує матері та благає забрати її до себе, а отже перебування доньки з відповідачем негативно впливає на її виховання, просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені (т.2, а.с, 27-37). 
Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,00грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2021 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с. 52-61).
В своїх поясненнях на апеляційну скаргу Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради просив рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення. Також просив справу розглядати без участі представника органу опіки та піклування в інтересах дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 01.11.2019 року № 012/15-29-5562/2667 та наявні у справі документи (т.2, а.с.102-107).
В суді апеляційної інстанції заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представник адвокат Стрезєв А.І. відмовились від клопотання про призначення у справі судової експертизи (т.2, а.с. 108-112), відмова була прийнята судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 , яка 23 червня 2016 року змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 » (т.1, а.с.137), більше ніж 5 років тому назад звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визначення місця проживання їх молодшої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Загальне позовне провадження у даній справі було відкрито 04 квітня 2018 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (т.1, а.с.25-26), а 30 травня 2018 року відповідачем на вищевказану ухвалу суду була надана апеляційна скарга (т.1, а.с.37-39).
Крім того, 30 травня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого він просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (т.1, а.с.40-43). Також вказав, що через можливі дитячі та психологічні травми позивачки в дитинстві, через події в родині, не є доцільним визначення проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю, оскільки батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від гострого отруєння оксидом вуглецю, мати  - 30.05.1979 року - від механічної асфіксії внаслідок повішання, брат - 11.05.1996 року від закритої внутрішньої черепної травми. Оскільки зазначені події залишили безсумнівний слід в психологічному стані позивачки та можуть мати вкрай негативні наслідки для дитини, відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В подальшому, після неодноразових повернень апеляційної скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у справі її заявнику, провадження у справі в суді першої інстанції було продовжено, після чого неодноразово відкладалось за заявами представника відповідача, і лише 11 січня 2021 року, під головуванням судді Прийомової О.Ю., було ухвалено оскаржуване судове рішення.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками малолітньої ОСОБА_3 є відповідач ОСОБА_1 та позивачка ОСОБА_7 , яка після повторної зміни свого прізвища стала ОСОБА_8 (т.1, а.с. 8, 12, 137). Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач надав суду відзив, в якому також посилався на наступні документи: довідку № 3 від 30.05.2018 року, згідно якої він дійсно працює в ФОП ОСОБА_9 на посаді охоронця з 25.05.2018 року по теперішній час і його щомісячна заробітна плата становить 4000 грн. (т.1, а.с.44); копію диплому, видану на його ім`я до зміни прізвища та імені, за спеціальністю: « ОСОБА_10 і методика початкового навчання», з посиланням на що він наполягав на наявності у нього певних знань та навичок у вихованні доньки та можливості подальшого працевлаштування за спеціальністю (т.12, а.с.46).
Згідно висновку органу опіки  та піклування від 01.11.2019 року, який  надійшов до суду 05.11.2019 року, виходячи з інтересів та віку дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  з матір`ю  ОСОБА_8 (т.1, а.с.194-195). Підставою для надання такого висновку послугувало проведення перевірки та з`ясування обставин розв`язання спору.
Так, у висновку зокрема зазначається, що ОСОБА_2 постійно підтримує зв`язок з донькою ОСОБА_11 , цікавиться її життям, станом здоров`я, навчання та розвитку, підтримуючи зв`язок також і з класним керівником. В свою чергу, батько дівчинки зв`язок з класним керівником не підтримує, належну увагу вихованню доньки не приділяє. Місце перебування його на час надання висновку невідоме. 
Також судом було взято до уваги  обставини, викладені старшою донькою сторін у її заяві.
Окрім того, комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород -Дністровської міської ради враховано і інші обставини, на які зокрема позивачка посилалась у своєму позові та надавала докази, а саме про її офіційне працевлаштування та працевлаштування її чоловіка в Музеї мистецтва Метрополіте, з постійним доходом (т.1, а.с.139, 141).
Судом першої інстанції обґрунтовано було враховано і акт огляду житлових умов позивачки від 15.06.2018 року, згідно якого вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якої складає приблизно 65 кв.м. У квартирі мається сучасний ремонт. Підлога коридору встелена плиткою, на стінах декоративне покриття. У спальнях на стінах шпалери, а підлога встелена ламінатом. Квартира має роздільні кімнати, з необхідними меблями та технікою. У квартирі є дитяча кімната, з ліжечком, дитячими меблями та іграшками. У дитячій також є шафа, у якій знаходяться нові дитячі речі (т.1, а.с.143).
ОСОБА_2  періодично приїздить до України та мешкає у власній квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 . Згідно характеристики з місця проживання позивачки від 15.06.2018, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 США з 2015 року, за весь час проживання зарекомендувала себе виключно з гарного боку (т.1, а.с.145). 
Крім того, під час бесіди зі спеціалістами неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявила велике бажання проживати разом з матір`ю.

З огляду на викладені обставини, а також докази, які маються в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
При цьому, судом також було правильно зазначено, що відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.  При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Таким чином, оскільки при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Разом з тим, на думку колегії суддів, оскільки з часу пред`явлення позовних вимог і до розгляду справи в суді апеляційної інстанції пройшло більше 5 років, з часу надання висновку органу опіки та піклування - більше 4-х років, та з часу ухвалення оскаржуваного судового рішення - більше 2-х років, зазначені питання слід вирішувати на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що з моменту ухвалення оскаржуваного судового рішення змінились обставини справи, місце і умови проживання як відповідача у справі, так і неповнолітньої доньки сторін, якій 02.04.2023 року виповнилось 14 років, дане питання слід розглядати в інтересах дитини саме на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
При цьому, колегія суддів зазначає, що зазначені обставини не будуть виходом за межі позовних вимог і порушеннями вимог, передбаченими ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки за змістом ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1  ставить питання про  скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів того, що неповнолітній доньці сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не слідує визначати місцем її постійного проживання з матірёю - позивачкою у справі ОСОБА_2 , то колегія суддів вважає за необхідне перевірити обставини забезпечення найкращих інтересів малолітньої доньки сторін саме на даний час, а не на час декілька річної давнини.
Саме з цією ціллю, а також з метою повного і об`єктивного розгляду справи, а не через інші обставини у справі, про які зазначав в суді апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Гудз С.С., 26.08.2022 року головуючим у даній справі колегії суддів Одеського апеляційного суду було витребувано від служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області новий висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , врахувавши думку дитини (т.2, а.с.173).
При цьому судом було зазначено про необхідність забезпечення представника служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судовому засіданні для дачі свідчень.
В подальшому, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, призначене на 26.04.2023 року на 14:30 год., представник служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до суду не зёявився. Про причини своєї неявки суд не повідомив (т.2, а.с.234-235).
Разом з тим, до суду апеляційної інстанції була направлена копія висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого після бесіди з дитиною, орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 (т.2, а,с. 229-230).

Більше того, з метою з`ясування якнайкращих інтересів дитини, в суді апеляційної інстанції також була заслухана думка неповнолітньої доньки сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,стосовно якої в даному випадку вирішується питання про законність і обгрунтованість судового рішення про визначення її місця проживання разом з матірёю.
В суді апеляційної інстанції неповнолітня ОСОБА_3 , думка якої була заслухана у присутності всіх осіб, які зёявились до суду апеляційної інстанції по даній справі, у тому числі в присутності її законного представника - батька ОСОБА_1 , пояснила суду, що на даний час їй краще проживати з батьком, у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_4 .
При цьому неповнолітня ОСОБА_3 пояснила, що у неї мається окрема кімната, в якій маються всі умови для її проживання і навчання, на даний час вона навчається у 7-му класі Одеського ліцею № 40, у неї є друзі, з якими вона постійно спілкується. Батько (відповідач у справі ОСОБА_1 ) працює, а коли його немає, то з нею постійно перебуває тітка ОСОБА_12 - сестра батька, грошових коштів, які отримує батько, їм достатньо.
Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також колегії суддів пояснила, що вона спілкується по телефону і з матірёю (позивачкою ОСОБА_2 , а також із рідною сестрою ОСОБА_13 , яка після досягнення повноліття також поїхала на постійне місце проживання до матері в США, оскільки вона їх також любить. Про те, на даний час вона вважає за необхідне проживати з батьком в Україні, а коли досягне повноліття, то сама вирішить, де буде в подальшому проживати, з батьком чи з матірёю.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст.ст. 1, 4, 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, з врахуванням думки дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає - забезпечення належних умов для охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності. 
Крім того, відповідно до п.1 ст. 9, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Тобто, із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. 

З огляду на викладені обставини, в своїй сукупності, а також з врахуванням національного і міжнародного законодавства, в галузі захисту інтересів неповнолітніх дітей, колегія суддів дійшла однозначного висновку про те, що на даний час з метою збереження якнайкращих інтересів дитини - неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового, яким у задоволенні позовних вимог про визначення її місця проживання разом з матірью - фактично в іншій державі - США, слід відмовити.

Та обставина, що позивачка ОСОБА_2 , колишнє прізвище « ОСОБА_14 », на даний час не має заборгованості по аліментам перед відповідачем ОСОБА_1 , на утримання доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3, а.с.6-11), правового значення при вирішенні даного спору, не відіграє. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів своєї апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір у сумі 1057,20 (т.2, а.с.84), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2021 року скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір у сумі 1057,20 (одну тисячу п`ятдесят сім гривень 20 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Через відпустку судді Громіка Р.Д., повне судове рішення складено 15.05.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                С.М. Сегеда

        
Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький