ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року	Львів	Справа № 380/15916/22 пров. № А/857/4472/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,
           з участю секретаря судового засідання     Ханащак С.І.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі № 380/15916/22  (головуючий суддя Гавдик З. В., ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження у м. Львів, повний текст рішення складений 14 лютого 2023 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,  -

В С Т А Н О В И В :

           07 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від червня 2022 №0011601-1309-0409.
          Окрім того, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 ,,Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки”.
           14.12.2022 ухвалою судді позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 року ,,Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки” - повернуто позивачу.
          Рішенням від 14 лютого 2023 року  Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги  відмовив повністю.
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через свого представника Реймера В.Є подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що  при ухваленні рішення суд неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.    
          В апеляційній скарзі позивач зазначає, що 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , поштовим повідомленням отримав податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 06 червня 2022 року №0011601-1309-0409 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 17399 грн. 42 коп. 
          Податкову вимогу позивач вважає не вмотивованою та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм Податкового кодексу України.
          Позивач акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції не дослідив підстав та причин порушення відповідачем строків надсилання податкової вимоги. Також поза увагою суду залишились ті обставини, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформувало податкову вимогу без детального розрахунку суми/сум податку, без зазначення місцезнаходження кожного об`єкта (одного або декілька), площі об`єкта (об`єктів) та багато іншого, що потрібно для формування податкової вимоги, що передбачено діючим законодавством.  
          З огляду на викладене, позивач вважає протиправною оскаржену податкову вимогу, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
ГУ ДПС у Дніпропетровській області правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.  
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до часткового задоволення з таких підстав.  
          Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що  06.06.2022 ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано податкову вимогу №0011601-1309-0409 форми «Ф», якою позивачу визначений податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 17399,42 грн.
          Вважаючи податкову вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом.
          Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна вимога за формою та змістом повністю відповідає Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Hаказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 № 610, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017, в редакції на час оформлення такої вимоги.
          Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною 2  статті 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
          Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
          За змістом статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
          Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
          Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений  пунктом 102.4  статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 59.1).
          Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
          Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3).
          Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4).
          У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
          У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (пункт 59.5).
          Таким чином, податкова вимога надсилається контролюючим органом платнику податків у разі, коли у платника податків виник податковий борг. 
          За змістом підпункту  265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України  податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
          Правове регулювання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки здійснюється  статтею 266 ПК України. Так, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункту 266.1).
          Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2).
          Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3).
          Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5).
          Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6).
          Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості (підпункт «а» підпункту 266.7.1 пункту 266.7).
          Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (абзаци перший, другий підпункту 266.7.2 пункту 266.7).
          
          Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла переконання, що у разі  наявності у платника  податку  у власності об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості контролюючий орган надсилає такому платнику податку податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку. 
          
          З відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області ( а.с.7) апеляційний суд вбачає, що ГУ ДПС у Львівській області винесло податкові повідомлення-рішення форми ,,Ф” № 1378268-2407-1303, № 1378269-2407-1303, № 1378270-2407-1303 від 26.10.2021 та направило на адресу платника податків. 
          
          Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Hаказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 № 610, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 (в редакції на час оформлення спірної вимоги) податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені   Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному  Кодексом.
          
          Згідно з пунктом 42.1 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
          
          У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику) (пункт 42.5 статті 42 ПК України).
          
          Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
          
          За змістом пункту 56.15 статті 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених  абзацом першим  пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
          
          Таким чином, податкове повідомлення-рішення вважається узгодженим, якщо протягом визначених ПК України строків  з часу належного його вручення платнику податків останній не оскаржив його в адміністративному чи судовому порядку.
          
          Відповідач, на якого в силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України покладений тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не надав доказів належного вручення позивачу податкових повідомлень-рішень, якими позивачу визначені грошові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
          
          Тобто, відповідач не довів, що зазначене грошове зобов`язання на час формування спірної податкової вимоги було узгодженим, що в силу приписів пункту 2 розділу ІІ Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків є обов`язковою умовою для формування такої вимоги.
          
          За таких обставин, колегія суддів визнає оскаржену позивачем податкову вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню. 

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки,  а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. 

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до  ч.1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку  щодо наявності правових підстав для задоволення позову. 
За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
          
          Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 2 ч. 1 ст.315, ст. ст. 317, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі № 380/15916/22  – скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити.
          Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від червня 2022 №0011601-1309-0409.
          Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 26.05.2023.