ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3473/23 Справа № 182/5065/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/5065/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,
суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,
сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „ДНІПРОФІНАНСГРУП” до ОСОБА_1 , третя особа Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, яке постановлено суддею Багровою А.Г. у місті Нікополь Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 грудня 2022 року, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання.
Позовну заяву мотивовано тим, що 17.10.2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення по цивільній справі №182/5249/13-ц за позовом ПАТ „КБ „Надра” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, яким позовні вимоги було задоволено та солідарно стягнуто заборгованість за тілом кредиту – 194037,27 грн, за відсотками – 104560,35 грн, за пенею 15016,13 грн., за штрафами 20070,42 грн., а всього 333684,17 грн. 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 року замінено стягувача ПАТ „КБ „Надра” на ТОВ ФК „ДНІПРОФІНАНСГРУП”. 
Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 23.07.2021 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 знаходиться на примусовому виконанні, стягувачем є ТОВ „Фінансова компанія „ДНІПРОФІНАНСГРУП”. 
Зазначене свідчить як про не виконання рішення суду, так і про невиконання зобов`язань за кредитним договором №8/2007/840-К/1396-Н від 02.10.2007 року. 
Позивач зазначає, що з ухваленням рішення про стягнення боргу від 17.10.2013 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося до моменту підготовки цієї позовної заяви, тобто до 23.07.2021 року. 
Відтак кредитор має право на отримання інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення з 23.07.2018 року до 23.07.2021 року.
Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за період з 23.07.2018 року до 23.07.2021 року загальна сума відповідальності боржника перед ТОВ за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 107054, 15 грн.: інфляційні втрати 76995,15 грн. та 3% річних – 30059 грн. 
Оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів за кредитним договором не виконується досить тривалий час, то позивач має право на захист свого майнового права та інтересу шляхом стягнення з боржника інфляційних втрат та 3% річних за період з 23.07.2018 року до 23.07.2021 рік у розмірі 107054,15 грн.
Посилаючись на викладене, просив суд: стягнути з відповідача на його користь три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23.07.2018 року по 23.07.2021 року з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 107054,15 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Дніпрофінансгруп” 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 23.07.2018 року по 23.07.2021 року з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 107054,15 грн. ( сто сім тисяч п`ятдесят чотири грн. 15 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті – гривні, а не в іноземній, або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.
Наполягає, що, оскільки заочним рішенням 17.10.2013 року стягнуто з відповідача на користь банку кредитну заборгованість, визначену в іноземній валюті із зазначенням її гривневого еквіваленту, суд першої інстанції повинен був дійти висновку про непоширення на спірні правовідносини положень ч.2 ст. 625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат, оскільки права кредитора у випадку знецінення національної валюти вже захищені стягненням суми заборгованості в еквіваленті іноземної валюти.
Зазначає, що вимога про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних створює для відповідача подвійну відповідальність, оскільки з нього вже стягуються відсотки в порядку 1048 ЦК України.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 8/2007/840-K/1396-Н, згідно з умовами якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 25 110,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором (а.с.8-10).
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2013 року у справі №182/5249/13-ц ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 8/2007/840-K/1396-Н від 02.10.2007 року та Договором поруки № б/н від 12.02.2011 року за тілом кредиту - 194037,27 грн. (сто дев`яносто чотири тисячі тридцять сім грн. 27 коп.), за відсотками - 104560,35 грн. (сто чотири тисячі п`ятсот шістдесят грн. 35 коп.), за пенею - 15016,13 грн. (п`ятнадцять тисяч шістнадцять грн. 13 коп.), за штрафами - 20070,42 грн. (двадцять тисяч сімдесят грн. 42 коп.), а всього до стягнення - 333684,17 грн. (триста тридцять три тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 17 коп.) (а. с. 11-13).
17.07.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений договір № GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги, згідно п.1Договору,за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває право вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи: права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту, договорами поруки, іпотечними договорами, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1до цього Договору  (а.с.5-6).
Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 8/2007/840-K/1396-Н від 02.10.2007 року, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», набуло право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-K/1396-Н від 02.10.2007 року (а.с.7).
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
22.12.2020 року ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/5249/13-ц заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задоволено та замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» за виконавчим документом, виданим на виконання заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2013 року по справі № 182/5249/13-ц, провадження № 2/0182/2626/2013, за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.14-16)
За виконавчим документом, виданим на виконання заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2013 року по справі № 182/5249/13-ц Нікопольським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження та здійснюється його примусове виконання. У ВП стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», боржником ОСОБА_1 (а.с.115).
Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року - залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі становить 107 054,15 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Суд першої інстанції вважав, що підставою позову щодо нарахування процентів та період їх нарахування є саме позовні вимоги про застосування до боржника відповідальності за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а стягнуті рішенням суду від 17.10.2013 року проценти є звичайною платою за користування грошима за договором позики.
Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання належним чином та у встановлені строки грошового зобов`язання. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.  У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд першої інстанції вірно встановив, що заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3 % річних у сумі нараховані у зв`язку з невиконанням рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором саме в національній валюті – 333684,17 грн., еквіваленту в іноземні валюті (доларах США) в рішенні суду від 17.10.2013 року не визначено.
Зазначене рішення суду набрало законної сили і на його виконання про стягнення боргу в гривнях суд видав відповідний виконавчий документ – виконавчий лист.
ЄСПЛ у рішенні від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів.
Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Отже, кредитор, користуючись своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання, пред`явив позов про стягнення заборгованості за договором з боржника у гривнях, з урахуванням чого валютою такого зобов`язання з цієї дати стала національна валюта – гривня.
Кредитор, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові у національній валюті – гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржника у цій валюті, має право за частиною другою статті 625 ЦК України на нарахування інфляційних втрат на таку заборгованість боржника за весь час прострочення виконання ним грошового зобов`язання.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був дійти висновку про непоширення на спірні правовідносини положень ч.2 ст. 625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат, оскільки права кредитора у випадку знецінення національної валюти вже захищені стягненням суми заборгованості в еквіваленті іноземної валюти.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що вимога про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних створює для відповідача подвійну відповідальність, оскільки з нього вже стягуються відсотки в порядку 1048 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, позивач звертаючись з позовом, просив стягнути з відповідача суми, передбачені статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання.
Отже, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.
Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: