Справа № 466/10926/21                                Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С. 
Провадження № 22-ц/811/1953/22                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мікуш Ю.Р.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
секретар Салата Я.І. 
з участю : представника позивача-адвоката Кулеба В.М., представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Рісного М.Б., представника ПАТ АБ «Укргазбанк»»-Шишак І.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 466/10926/21 за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 липня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», ОСОБА_3 , третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання вчинити дії
в с т а н о в и в:
16 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», ОСОБА_3 , третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради,- про визнання недійсним договору іпотеки № 854763 від 05.09.2007 року, виключення з Державного реєстру іпотек обтяження іпотекою, зареєстроване 05.09.2007 року приватним нотаріусом Дячук О.А. реєстраційний номер 5607408 та зняття (скасування) заборони на відчуження нерухомого майна (вилучення запису) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 5607408, зареєстроване 05.09.2007 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 22 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 . Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що розпорядження Шевченківської РА ЛМР від 23.02.2007 року №130 було надане для укладення іпотечного договору від 02 березня 2007 року на суму 15 000,00 доларів США, а не для укладення оспорюваного іпотечного договору від 05 вересня 2007 року на суму 35 000,00 доларів США.
Враховуючи, що оспорюваний іпотечний договір був укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, скаржник вважає, що є всі підстави для визнання недійсним Договору іпотеки від 05 вересня 2007 року № 854763.
Зазначає, що рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 січня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, відкрите виконавче провадження на виконання зазначеного рішення, порушує права та законні інтереси скаржника на розпорядження та володіння предметом іпотеки (квартирою), яка перебуває у її власності та є її єдиним житлом.
Апелянт посилається на те, що позовна вимога про визнання недійсним договору є негаторним позовом, на який позовна давність не поширюється.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) надано відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві представник АБ «Укргазбанк» І.Шишак зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає такі безпідставними, рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 -адвоката Кулеби В.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника АБ «Укргазбанк» І.Шишак, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 05 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» в особі Львівської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №121-р за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 35 000,00 доларів США на строк з 05 вересня 2007 року по 04 вересня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом 12,5 % річних. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позикодавцем і позичальником ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 як законним представником малолітньої ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки. Предметом Договору іпотеки є спірна квартира АДРЕСА_1 житловою площею 18,4 кв.м, загальною площею 33,8 кв.м, яка складається з однієї житлової кімнати та кухні, комори у підвалі 1,5 кв.м та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.10.2005 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24.03.2011 року через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2007 року в розмірі 37 072,62 долари США та 35 493,57 грн. пені за невчасне повернення кредиту та відсотків по ньому. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС від 24.05.2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 січня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 121-р від 05 вересня 2007 року укладеним між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 на суму 37 072 долари США 62 центи та 35 493,57 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки- квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 18,4 кв.м загальною площею 33,8 кв.м, яка складається з однієї житлової кімнати та кухні, комори в підвалі 1,5 кв.м та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.10.2005 року шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною для подальшої реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Виселити без надання іншого житлового приміщення фізичних осіб, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) із зняттям їх з реєстрації. Вирішено питання судових витрат.
Позивач по справі ОСОБА_2 зазначає, що укладення договору іпотеки №854763 від 05.09.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» з однієї сторони та ОСОБА_1 (іпотекодавцем-боржником), ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які діяли від її імені як малолітньої особи відбулося без погодження органу опіки та піклування, який не надав згоди на укладення договору іпотеки.
Матеріалами справи та судом встановлено, що підставою укладення договору іпотеки від 02 березня 2007 року та підставою укладення договору іпотеки від 05 вересня 2007 року (фактично укладення іншого відбулося внаслідок перекредитування), які укладені законними представниками ОСОБА_2 -її батьками, з дозволу органу опіки та піклування, а саме на підставі Розпорядження №130 Шевченківської районної адміністрації ЛМР від 23.02.2007 року. Із змісту Розпорядження встановлено: «Дозволити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укласти договір застави належної малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 частки в квартирі АДРЕСА_1 .». (а.с.27).
Із копії Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.10.2005 року вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.24).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції, застосувавши норми ст.ст. 203, 215 ЦК України щодо підстав недійсності правочину та роз`яснення з цього приводу у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, ст.ст.177 СК України, Закон України «Про охорону дитинства» зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для визнання Договору іпотеки від 05 вересня 2007 року недійсним. 
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 зводяться до того, що оспорюваний договір іпотеки від 05.09.2007 року був укладений без дозволу органу опіки та піклування, оскільки такому договору передував Договір іпотеки від 02.03.2007 року, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» з однієї сторони та ОСОБА_1 (іпотекодавець-боржник) , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які діяли від імені малолітньої ОСОБА_2 при отриманні 15 000,00 доларів США у кредит. Зазначає, що саме на укладення Договору іпотеки 02.03.2007 року Шевченківською РА ЛМР видавалося Розпорядження №130 від 23.02.2007 року «Про надання дозволу на укладення договору застави квартири від імені малолітньої ОСОБА_2 ». Зазначає, що наявність у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, щодо обтяження майна, яке належить їй на праві спільної сумісної власності, позбавляє її можливості реалізувати в повному об`ємі право власності щодо цього майна.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 ..
Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 09 грудня 2022 року у справі № 466/10876/21 за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації ЛМР, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк» ,- про визнання недійсним, протиправним та скасування розпорядження №130 Шевченківської РА ЛМР від 23.02.2021 року у задоволенні позову відмовлено. (надано до матеріалів справи).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним, протиправним та скасування Розпорядження №130 Шевченківської РА ЛМР від 23.02. 2021 року, суд першої інстанції прописав наступне: Розпорядження видано правомірно, з урахуванням всіх норм законодавства, а той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які представляли інтереси малолітньої дочки ОСОБА_2 , надали вказане розпорядження повторно банку при перекредитуванні, свідчить про їх неправомірну поведінку при управлінні майном своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 (на час видачі оскаржуваного розпорядження), що не може слугувати підставою для визнання розпорядження недійсним, протиправним та його скасування.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що із змісту Розпорядження №130 від 23.02.2021 року вбачається, що таке видано для надання дозволу на укладення договору застави квартири від імені малолітньої ОСОБА_2 .. Орган опіки та піклування не зазначає, що надає такий дозвіл при отриманні конкретної суми кредиту, не вникає у строк отримання кредиту при передачі квартири у заставу, чи строк, на протязі якого кредит повинен погашатися. Суть та зміст Розпорядження органу опіки та піклування надати дозвіл від імені малолітньої на передачу квартири в заставу чи не надати. Отже, при достроковому погашенні кредиту в сумі 15 000,00 тисяч доларів США та перекредитуванні на суму 35 000,00 доларів США відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , банк правомірно прийняв Розпорядження №130 від 23.02.2021 року, оскільки при укладенні Договору іпотеки 05.09.2007 року сторонами були тіж самі особи, предметом іпотеки була та сама квартира. Зазначений Договір іпотеки був укладений на забезпечення виконання зобов`язання по Кредитному договору від 05.09.2007року, де сума кредиту, отримана відповідачем ОСОБА_1 становила 35 000,00 доларів США. Перекредитування проводилося на протязі шестимісячного строку, змін у предметі іпотеки не було. При посвідченні Договору іпотеки від 05.09.2007 року у нотаріуса, представниками малолітньої ОСОБА_2 , її батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було пред`явлено дозвіл Розпорядження №130 Шевченківської РА ЛМР від 23.03.2007 року у якому прописано «Дозволити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укласти договір застави належної малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 частки в квартирі АДРЕСА_1 ». Тому, саме представники малолітньої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , діючи від імені своєї доньки, усвідомлювали та приймали рішення щодо укладення договору щодо майна своєї дочки.
Верховний Суд України у правовому висновку у справі № 6-1002цс/17 прописав, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування».
За приписами ч.1 та ч.6 ст.203 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.
Згідно з ч.3 ст.174 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
Згідно частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх дітей чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваний.
Вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без дозволу органу опіки та піклування, порушує встановлену статтею 177 СК України заборону. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення батьками прав дитини, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.
Відповідно до ч.1 та ч.9 ст.177 Сімейного кодексу країни, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.
Неналежне виконання батьками своїх обов`язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов`язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном.
Колегія суддів вважає, що аналіз наведених норм дає підстави, що дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах є обов`язком батьків. Банк, укладаючи спірний Договір іпотеки від 05 вересня 2007 року на підставі Розпорядження №130 Шевченківської РА ЛМР та нотаріально посвідчуючи такий, діяв в межах своїх повноважень, а тому правових підстав для визнання зазначеного договору іпотеки недійсним колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги щодо порушення ч.4 ст.177 СК України, оскільки дозволу органу опіки та піклування не передувала перевірка, що повинна була проводитись протягом одного місяця, суд зазначає, що вимога ч.4 ст.177 СК України була внесена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку надання органами опіки та піклування дозволів на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дітей» від 19 квітня 2011 року « 3234-УІ, тобто після трьох років вчинення правочину.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки позивачем не доведено, яке саме право її порушено внаслідок укладення іпотечного договору. Відповідно не підлягає до застосування вимога представника АБ«Укргазбанк» про застосування строку позовної давності. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.375 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
       Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 липня 2022 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначному ст.ст.389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 10 травня 2023 року.

        Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк