ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       13 квітня 2023 року                м. Чернівці                Справа №727/1329/23

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,
секретар: Собчук І.Ю.,
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2023 року, постановлену під головуванням судді Одовічен Я.В., -

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2023 року позовну заяву у цій справі повернуто позивачу.
Не погоджуючись із ухвалою суду  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд передчасно виніс ухвалу про повернення позовної заяви, оскільки після розгляду клопотання про відстрочку сплати судового збору та винесення з цього приводу процесуального рішення, суд позбавив позивача на отримання додаткового терміну для виправлення недоліку визначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.
На підставі наведеного просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Провадження №22-ц/822/307/23
За приписами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п.6 ч.1 ст.353 цього Кодексу, а саме про повернення заяви позивачеві, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вказав, що позивач звернувся до суду з вимогою майнового характеру, останній повинен був долучити до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору, проте, цього не зробив.
       Наголосив, що для усунення вказаних недоліків судом був встановлений строк 5 днів з дня отримання позивачем копії ухвали, однак у визначений строк, недоліки позивачем усунуто не було, у зв`язку чим, позовна заява не може бути призначена до розгляду та вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу. 
Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
В силу ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
За правилом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав того, що позивачем не сплачено судовий збір (а.с.9).
На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_1 на адресу суду направив клопотання про відстрочку сплати судового збору (а.с.13).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення від сплати судового збору відмовлено (а.с.15).
В подальшому, 28 лютого 2023 року ухвалою Шевченківського районного суд м. Чернівці позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (а.с.18).
Так, вимоги та зміст позовної заяви містяться у ст.175 ЦПК України.
Статтею 177 ЦПК України визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви, а її ч.4 передбачає, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з ч.1, 3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
За приписами ч.2 ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Подаючи клопотання про відстрочення від сплати судового збору особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що, очевидно, надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволені клопотання про відстрочення від сплати судового збору та, в подальшому, визнання неподаною і повернення позовної заяви чи іншого процесуального звернення, є невиправданим, оскільки у разі відмови у задоволенні клопотання про відстрочення від сплати судового збору, суд має продовжити строк заявнику для сплати судового збору. Реалізацією особою процесуального права на подання клопотання про відстрочення від сплати судового збору не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення позовної заяви, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване ст.6 Конвенції.
Зазначений правовий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №503/1904/16-ц.
Таким чином, суд першої інстанції розглядаючи клопотання ОСОБА_1 про відстрочення від сплати судового збору та відмовляючи у його задоволенні повинен був діяти відповідно до вимог ст.185 ЦПК України, а саме продовжити строк на усунення недоліків, а не повернути позовну заяву, адже у останнього не було можливості усунути зазначені недоліки з урахуванням прийнятого в оскаржуваній ухвалі відповідного процесуального рішення за клопотанням про відстрочення від сплати судового збору.
У відповідності до вимог ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального законодавства, які призвели до постановлення помилкової ухвали суду, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий                                        Лисак І.Н.

Судді:                                                Височанська Н.К.

                                                       Перепелюк І.Б.